Справа №197/189/26
провадження №2/197/349/26

Широківський районний суд Дніпропетровської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2026 року 
приміщення суду за адресою: вул. Соборна, 86, с-ще Широке, 53700

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Гері О.Г.,
за участі секретаря судового засідання – Ушакової Т.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№75)» про стягнення заборгованості із заробітної плати, та
встановив:
Позивачка звернулася до Широківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№75)» про стягнення заборгованості із заробітної плати. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№75)» до 21.11.2022, обіймаючи посаду зоотехніка зоотехнічної та ветеринарної групи. Наказом №11 від 21.11.2022 була звільнена у зв`язку з ліквідацією підприємства. Згідно з довідкою №75/20-25 від 13.05.2024, виданою Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№75)», на день звільнення сума заборгованості по заробітній платі з нарахуваннями склала 105 775,41 грн, з яких: 84 942,22 грн – сума заборгованості по заробітній платі; 19 230,64 грн – податок на доходи фізичних осіб; 1 602,55 грн – військовий збір; 23 504,12 грн – заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску. Заборгованість по заробітній платі у вищевказаному розмірі позивачці відповідачем так і не виплачена в день звільнення. На підставі викладеного позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Провадження у справі відкрито 13.03.2026.
Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надалі в судові засідання не прибувала, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов в частині заборгованості по заробітній платі та просив врахувати відзив на позовну заяву при прийнятті рішення. Надалі в судові засідання не прибував, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№75)» до 21.11.2022, обіймаючи посаду зоотехніка зоотехнічної та ветеринарної групи. Наказом №11 від 21.11.2022 була звільнена у зв`язку з ліквідацією підприємства. Згідно з довідкою №75/20-25 від 13.05.2024, виданою Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№75)», на день звільнення сума заборгованості по заробітній платі з нарахуваннями склала 105 775,41 грн, з яких: 84 942,22 грн – сума заборгованості по заробітній платі; 19 230,64 грн – податок на доходи фізичних осіб; 1 602,55 грн – військовий збір; 23 504,12 грн – заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску.
На підтвердження позовних вимог позивачка надала суду копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , копію довідки №75/20-25 від 13.05.2024 про заборгованість по заробітній платі.
Звернувшись до суду позивачка зазначила, що відповідач не виплачував їй нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачкою виникла заборгованість по заробітній платі та при звільненні відповідач не провів з нею розрахунок.
Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
У частині 1 статті 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Однак відповідач при звільненні так і не провів з позивачкою остаточний розрахунок та не виплатив позивачці нараховану їй заробітну плату.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Нормами ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Аналогічні положення містить ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Разом з тим, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачці нараховану їй заробітну плату.
Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Згідно з довідкою №75/20-25 від 13 травня 2024 року, виданою Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№75), та поясненнями позивачки, вбачається, що відповідач має перед позивачкою заборгованість з виплати заробітної плати за період з травня 2022 року по листопад 2022 року у загальному розмірі 105 775,41 грн.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№75) на користь позивачки слід стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату, у розмірі 105 775,41, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка повинна бути стягнута за рішенням суду шляхом негайного виконання, суд виходить з наступних розрахунків: розмір заборгованості по заробітній платі, який стягнуто судом 105 775,41 грн; період стягнення дорівнює 7 повних місяців. Отже, розмір заробітної плати, який підлягає стягненню шляхом негайного виконання за один місяць становить: 105 775,41 / 7 = 15 110,78 грн.
Вирішуючи питання дотримання позивачкою строків звернення до суду передбачених ст. 233 КЗпП України, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року у справі №1-7/2024(337/24), визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Ухвалюючи вказане рішення, Конституційний Суд України зазначив, що законодавець, установлюючи тримісячний строк для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, не врахував, що зобов`язання щодо виплати винагороди за працю є триваючим, призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав працівника, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України. Така законодавча конструкція ставить працівника, який перебуває у трудових відносинах, у менш захищене становище порівняно зі звільненим працівником, що суперечить принципу рівності та гарантії ефективного судового захисту.
Отже, установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушені права позивачки судовому захисту.
Крім того, відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені на загальну суму 105775,41 грн, та позивачка була звільнена від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п.1 ч.1 ст 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 057,75 грн (1% ціни позову).
На підставі ст.ст.116, 233 КЗпП України, положень Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 133, 259, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№75) про стягнення заборгованості із заробітної плати - задовольнити.
Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної Кримінально-виконавчої служби України (№75) (місцезнаходження: 53734,, Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Водяне, вул. Молодіжна, 33, код ЄДРПОУ 08679793) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) нараховану, але не виплачену при звільненні заробітну плату у розмірі 105 775 (сто п`ять тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн 41 коп. Сума зазначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної Кримінально-виконавчої служби України (№75) (місцезнаходження: 53734,, Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Водяне, вул. Молодіжна, 33, код ЄДРПОУ 08679793) на користь держави судовий збір у розмірі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн 75 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, у розмірі 15 110 (п`ятнадцять тисяч сто десять) грн 78 коп. Сума зазначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Дата складення повного судового рішення 05.08.2026.

С у д д я: О.Г. Геря