ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 173/919/26
провадження № 61-6743св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - | Луспеника Д. Д., |
суддів: | Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., | Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Троїцька Марина Вадимівна, на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року у складі судді Челюбєєва Є. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., Макарова М. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дітей з нею.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 18 червня 2011 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року було розірвано. 
У шлюбі у них народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Із 14 лютого 2023 року діти фактично проживають з нею за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстровані за адресою фактичного місця проживання батька, а саме: АДРЕСА_2 . 
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 липня 2024 року у справі № 208/8724/23 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення часу спілкування задоволено частково.
Визначено ОСОБА_2 порядок участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлено час спілкування з дітьми:
з 10 год 00 хв суботи до 10 год 00 хв неділі щотижня;
в день народження батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 10 год 00 хв до 14 год 00 хв;
в день народження бабусі ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з 10 год 00 хв до 17 год 00 хв;
на наступний день після Дня Святого Миколая з 10 год 00 хв до 14 год 00 хв;
02 січня з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв;
на наступний день після дня народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв;
на наступний день після народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв;
на наступний день після Великодня з 10 год 00 хв до 18 год 00 хв;
один тиждень кожного місяця влітку за попередньою домовленістю з матір`ю дітей ОСОБА_1 ;
зимові, весняні, осінні канікули (три дні в тиждень) за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 .
Вирішено всі зустрічі проводити за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 без її присутності.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Відповідач зловживає батьківськими правами, зокрема, після зустрічей не хоче відпускати сина до матері, створює штучні перешкоди щодо місця проживання дітей шляхом маніпулювання тим, що з татом буде краще. Він неодноразово зазначав про бажання забрати сина за кордон. 
Діти хочуть проживати з матір`ю і бояться, що батько забере їх жити до себе. Згоду на зняття з реєстрації місця проживання дітей у м. Верхівцеве та реєстрацію за фактичним місцем проживанні у м. Кам`янське відповідач не надає. 
Їхній син ОСОБА_4 має проблеми з мовленням і потребує додаткових занять та уваги матері, дитина відвідує заклад дошкільної освіти та займається з логопедом у м. Кам`янське. У разі зміни місця проживання він втратить друзів та стабільність, в оточенні, до якого звик. 
Незважаючи на те, що їхня дочка ОСОБА_3 з першого класу навчається у Верхівцевському ліцеї № 1 Верхівцевської міської ради, однак бажання жити з батьком вона не має. 
Позивачка має стабільний дохід та власне житло. Під наркологічним чи психічним наглядом не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася, в розшуку не перебуває, судимості не має. 
Посилаючись на те, що вони з відповідачем мають різний стиль виховання та спілкування з дітьми; зміна місця проживання життя дітей та їхнього оточення не відповідає їх бажанню та найкращим інтересам, позивачка просила суд визначити місце проживання дітей з нею, що, зважаючи на місце навчання дітей та наявність у них сталих соціальних зв`язків, відповідатиме їхнім найкращим інтересам. 
У травні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дітей. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після розірвання шлюбу діти залишилися поживати з матір`ю. Вони домовилися про те, що він зможе у будь-який зручний для нього і дітей час бачитися з ними, братиме участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. Водночас ОСОБА_1 , недотримавшись зазначених домовленостей, звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, почала обмежувати його спілкування з дітьми, а надалі взагалі заборонила дітям з ним бачитися, що, зокрема, стало підставою для звернення до органу опіки та піклування для визначення порядку спілкування з дітьми, а надалі - до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. 
ОСОБА_1 й надалі перешкоджає йому у побаченнях з дітьми, посилаючись на хворобу дітей або небажання дітей бачитися з ним. Вона здійснює на дітей психологічний тиск, жодним чином не сприяє побаченням дітей з батьком, а навпаки налаштовує їх проти нього, сварить за бажання спілкуватися з ним, що негативно впливає на дітей. 
Із часу припинення шлюбних відносин із ОСОБА_1 (2023 рік), він позбавлений можливості особисто спілкуватися з дітьми, дізнається про їх навчання та стан здоров`я лише із відповідей на його запити. 
Постійні хвороби сина ОСОБА_4 свідчать про незадовільні умови проживання дитини, про неналежний догляд за дитиною з боку матері та її безвідповідальне і байдуже ставлення до стану здоров`я сина. 
Посилаючись на те, що він має вільний графік роботи, що дає можливість підлаштовуватися під будь-які потреби дітей, тоді як ОСОБА_1 має п`ятиденний робочий тиждень, і їй значно складніше забезпечувати вчасне відвідування дітьми школи, садочка, лікарів; він створив належні умови для всебічного розвитку, навчання, відпочинку та оздоровлення дітей, зокрема, вони мають окрему обладнану дитячу кімнату, будинок є знайомим і звичним для них місцем проживання, позивач просив суд визначити місце проживання дітей почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком, за адресою: АДРЕСА_2 , два тижні з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановити, що двотижневий період проживання дітей з кожним з батьків починається з 10 год 00 хв неділі та завершується через два тижні о 10 год 00 хв неділі. Перші два тижні кожного місяця діти проживають разом з батьком. По завершенні двох тижнів, протягом яких діти поживали з батьком чи з матір`ю, той з батьків, з ким вони проживали, зобов`язаний супроводити (привезти) дітей до місця проживання іншого з батьків та передати йому під фізичну опіку. 
Короткий зміст ухвалених судових рішень
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , два тижні з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що двотижневий період проживання дітей з кожним з батьків починається з 10 год 00 хв неділі та завершується через два тижні о 10 год 00 хв неділі.
По завершенні двох тижнів, протягом яких діти проживали з батьком чи з матір`ю, той з батьків, з ким вони проживали, зобов`язаний супроводити (привезти) дітей до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.
Перший двотижневий період проживання дітей визначено з матір`ю ОСОБА_1 .
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що як мати, так і батько дітей належно виконують батьківські обов`язки, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про дітей, позитивно характеризуються за місцем проживання, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дітей. 
Водночас між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що безпосередньо вплинуло на стосунки дітей із батьком та унеможливило вирішення питання про фізичну опіку з боку батька щодо їхніх спільних дітей в позасудовому порядку. 
Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення батька у життя і виховання дітей, які потребують як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення до дітей як повноцінних членів суспільства.
Надіючи оцінку висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 12 червня 2025 року № 20/454, суд першої інстанції виходив з того, що визнавши доцільність проживання дітей з матір`ю, орган опіки та піклування не встановлював недоцільності застосування моделі спільної фізичної опіки над малолітніми дітьми.
Додатковим рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн з підстав їх доведеності, співмірності та обґрунтованості. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 07 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що малолітні діти тривалий час не мають належних контактів з батьком, проживають з матір`ю, і саме під впливом цих обставин висловлюють бажання не змінювати місце проживання. Однак, вочевидь, діти потребують і батьківської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на їх розвиток, тому почергове проживання дітей з кожним з батьків забезпечить дотримання їх найкращих інтересів. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 
У травні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Троїцька М. В., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 рокув якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . 

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13 червня 2022 року у справі № 766/17903/19, від 19 квітня 2023 року у справі № 274/576/20, від 06 лютого 2019 року у справі № 127/15879/17-ц, від 21 травня 2020 року у справі № 587/2134/17, від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц, від 04 жовтня 2023 року у справі № 208/4667/20, від 04 квітня 2018 року у справі № 756/2109/16-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, від 20 жовтня 2025 року у справі № 523/12464/22, від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16 та інших (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 щодо встановлення спільної батьківської опіки (поділу батьківського часу) з почерговим проживанням дітей у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком, суди попередніх інстанцій не врахували, що необхідною умовою для визначення такої моделі фізичної опіки над дітьми є згода обох батьків дитини, тобто коли самі батьки цього хочуть і готові до цього.
Суди попередніх інстанцій не врахували, що між батьками існує сталий конфлікт через зраду ОСОБА_2 і спілкування між ними не можливе. 
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2024 року ОСОБА_2 було визначено порядок участі у вихованні дітей, яке він належно не виконує, зокрема, ухиляється від побачень з дітьми та не намагається зберегти з ними емоційний контакт. 
Крім того, ОСОБА_2 не має власного житла, безробітний, у нього на утриманні вже перебуває двоє дітей: син від нової дружини та пасинок. Посилаючись на те, що дохід сім`ї становить 120 000,00 грн, який отримує його дружина, доказів на підтвердження зазначеного він не надав.
Суди не врахували, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а діти разом з матір`ю проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Відстань між містами становить близько 40 км, суди не встановили, чи в змозі ОСОБА_2 два тижні поспіль привозити дітей до дитячого садка та школи, а потім чекати завершення додаткових занять у кожного з них. 
Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що застосування спільної фізичної опіки над дітьми відповідатиме їх найкращим інтересам, оскільки не звернув уваги на те, що жодна із сторін не надала належних доказів на підтвердження чи спростування можливості та доцільності почергового проживання дітей з кожним з батьків, зокрема, відсутні висновки відповідних фахівців, а отже не перевірив, чи не матиме саме почергова зміна місця проживання негативного впливу на стан дітей. Крім того, суд з`ясував, однак не врахував заперечення ОСОБА_1 щодо спільної опіки над дітьми.
Апеляційний суд не врахував думку дочки сторін ОСОБА_3 щодо бажання проживати з матір`ю через те, що батько з нею не спілкується та не звертає на неї уваги, не телефонує та не цікавиться її життям, а також висновку органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дітей з матір`ю.
Залишаючи без змін додаткове рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві (прохальній частині) та після закінчення судових дебатів не заявляв клопотання про відшкодування судових витрат, які входять до предмета доказування, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була позбавлена можливості надати клопотання про зменшення розміру судових витрат.
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 19 травня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Троїцька М. А., на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії суддів: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2026 року (після усунення недоліків) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Троїцька М. А., на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року з підстав, визначених пунктами 1, 4частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської областіматеріали цивільної справи № 173/919/25; надано учасникам справи строк для подання відзиву. 
У червні 2026 року матеріали справи № 173/919/25 надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Троїцька М. В., які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2011 року, який рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2023 року було розірвано.
У шлюбі у них народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади, малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з актом від 27 лютого 2025 року № 179, складеним комісією Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Добробут» (далі - КП Кам`янської міської ради «Добробут») за участю мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 постійно проживають за вказаною адресою з 14 лютого 2023 року.
Відповідно до педагогічної характеристики Комунального закладу «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 43 «Зоренька» Кам`янської міської ради від 17 березня 2025 року ОСОБА_6 відвідує групу середнього дошкільного віку. Дитина живе та виховується з мамою ОСОБА_1 . Садочок відвідує із задоволенням. Мати завжди цікавиться розвитком компетентності з освітніх напрямків навчання сина, виконує разом з сином рекомендації вихователя, дитина має все необхідне для життя і відвідування дошкільного закладу.
Згідно з характеристикою мовленнєвого розвитку дитини від 13 березня 2025 року, наданої логопедом ОСОБА_9 , ОСОБА_6 відвідує заняття з логопедом, оскільки має порушення мовлення. На заняття дитину приводить мати, іноді бабуся.
Відповідно до характеристики ОСОБА_5 , учениці 7-Б класу Верхівцевського ліцею № 1 Верхівцевської міської радиДніпропетровської області, малолітня ОСОБА_5 навчається у навчальному закладі з першого класу. Батьки цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання, відкликаються на прохання класного керівника, за потреби відвідують школу, мати входить до складу батьківського комітету.
Згідно з медичними довідками від 03 березня 2025 року, виданими Комунальним некомерційним підприємством «Верхівцевський центр первинної медико-санітарної допомоги» Верхівцевської міської ради, ОСОБА_5 на «Д» обліку з приводу хронічних захворювань не перебуває. ОСОБА_6 перебуває на «Д» обліку дитячого ортопеда з діагнозом «Двостороння вроджена клишоногість»; у сімейного лікаря з діагнозом «Бронхопневмонія реконвалесцент». На прийом з дітьми приходить мати.
Рішенням Виконавчого комітету Кам`янської міської Ради Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року № 280 ОСОБА_2 було визначено порядок участі у вихованні малолітніх дітей.
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 липня 2024 року у справі № 208/8724/23 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення часу спілкування задоволено частково.
Визначено ОСОБА_2 порядок участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлено час спілкування з дітьми:
з 10 год 00 хв суботи до 10 год 00 хв неділі щотижня;
в день народження батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 10 год 00 хв до 14 год 00 хв;
в день народження бабусі ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з 10 год 00 хв до 17 год 00 хв;
на наступний день після Дня Святого Миколая з 10 год 00 хв до 14 год 00 хв;
02 січня з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв;
на наступний день після дня народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв;
на наступний день після народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв;
на наступний день після Великодня з 10 год 00 хв до 18 год 00 хв;
один тиждень кожного місяця влітку за попередньою домовленістю з матір`ю дітей ОСОБА_1 ;
зимові, весняні, осінні канікули (три дні в тиждень) за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 .
Вирішено всі зустрічі проводити за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 без її присутності.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
На підставі виконавчого листа від 23 липня 2024 року № 208/8724/23, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, 18 лютого 2025 року, було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
Згідно з довідкою практичного психолога ОСОБА_10 від 16 квітня 2025 року, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, відбулося відвідування дітей за місцем проживання їхньої матері. В ході зустрічі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не виявили позитивних емоцій стосовно батька, не зверталися до нього з будь-яких питань, не ініціювали комунікацію і не були налаштовані взаємодіяти разом із ним, поводилися напружено, що може свідчити про порушений емоційний зв`язок між ОСОБА_2 та дітьми. Діти потребують корекційно-відновлювальної роботи з психологом спрямованої на мінімізацію і подолання негативного досвіду, отриманого внаслідок сталого конфлікту між батьками.
Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено, оскільки в результаті проведених державним виконавцем дій встановлено, що діти відмовилися йти до батька, а ОСОБА_1 не створювала перешкод щодо спілкування батька з дітьми.
ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована та проживає, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14 лютого 2023 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н. Г. 
ОСОБА_1 працює поліцейським у Департаменті патрульної поліції та має стабільний дохід. За місцем проживання та роботи характеризується позитивно.
Згідно з характеристикою Верхівцевської міської ради ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується задовільно.
Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним представниками Служби у справах дітей Верхівцевської міської ради, за місцем проживання ОСОБА_2 створені всі належні умови для проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дохід родини за місяць становить 120 000,00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Верхньодніпровським відділом державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дітей та станом на квітень 2024 року заборгованості не має.
Згідно з висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 12 червня 2025 року № 8-вих-20/464 кожен із батьків має бажання належним чином виконувати батьківські обов`язки щодо виховання дітей, однак враховуючи, що весь час діти проживають з матір`ю, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.
Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). 
Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У справі, що переглядається спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання неповнолітніх дітей, батьки яких не можуть дійти згоди щодо вирішення цього питання у позасудовому порядку. 
Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій встановили, що як батько, так і мати дітей належним чином ставляться до виконання батьківських обов`язків, мають бажання виховувати дітей, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дітей. 
Обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком чи з матір`ю, у цій справі не встановлено.
Застосувавши висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року у справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, від 05 березня 2025 року у справі № 199/7566/22, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про те, що найкращим інтересам дітей відповідатиме їх почергове проживання з кожним із батьків. 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що для встановлення спільної опіки над дітьми необхідною є згода обох батьків, тобто коли самі батьки цього хочуть і готові до цього.
Водночас ОСОБА_2 ухиляється від побачень з дітьми та не намагається зберегти з ними емоційний контакт; між сторонами існує сталий конфлікт і спілкування між ними не можливе; відстань між місцем проживання батька та матері дітей становить близько 40 км; жодна із сторін не надала належних доказів на підтвердження чи спростування можливості та доцільності почергового проживання дітей з кожним із батьків, зокрема, відсутні висновки відповідних фахівців, а отже суди перевірили, чи не матиме почергова зміна місця проживання негативного впливу на стан дітей. 
Перевіряючи зазначені доводи заявниці, Верховний Суд виходить з такого. 
У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» 
від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).
Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).
Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.
Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.
З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі 
№ 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною.
Верховний Суд вважає висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про застосування моделі спільної фізичної опіки над дітьми (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком) у цій справі передчасним, оскільки правильно пославшись на висновки Верховного Суду, викладені у згаданих постановах, щодо права суду розглянути питання щодо застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком, суд не звернув уваги на те, що під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться недалеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, установивши, наявність між сторонами тривалого конфлікту, який безпосередньо вплинув на психологічний стан дітей, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, не пересвідчився у тому, що застосування спільної фізичної опіки щодо дітей відповідатиме їх найкращим інтересам, зокрема, чи сприяє таке рішення суду дотриманню справедливої рівноваги між інтересами дітей та батьків, чи забезпечує збереження стабільності в оточенні дітей, ураховуючи, що 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають у різних населених пунктах, при цьому останній має нову сім`ю; ні ОСОБА_1 , яка категорично заперечує щодо встановлення спільної опіки над дітьми, ні ОСОБА_2 , який наполягає на почерговому проживанні дітей з кожним з батьків, не надали належних доказів на підтвердження/спростування можливості та доцільності почергового проживання дітей з обома батьками, зокрема висновків відповідних фахівців, які б підтвердили, що почергова зміна місця проживання не матиме негативного впливу на стан дітей.
Ухвалюючи судове рішення, всупереч думці дочки сторін ОСОБА_3 , яка заперечувала щодо проживання з батьком, суд першої інстанції належно не аргументував своє рішення, зокрема, не звернув уваги на те, при вирішенні питання про встановлення спільної опіки над дітьми урахуванню підлягає також бажання дитини спілкуватися з обома батьками.
У контексті наведеного доводи касаційної скарги про те, що вирішуючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій належно не перевірили, чи відповідатиме найкращим інтересам дітей почергове проживання з обома батьками, не дослідили, як це вплине на психологічний стан дітей та збереження стабільності в їхньому оточенні, є частково обґрунтованими. 
Водночас Верховний Суд вважає необхідним зазначити, що правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки, а тому, з метою забезпечення найкращих інтересів спільних дітей, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 першочергово необхідно налагодити стосунки між собою та, незважаючи на наявність особистісного конфлікту, спільно приймати рішення щодо суттєвих питань виховання і розвитку дітей, керуючись при цьому саме найкращими інтересами неповнолітніх дітей, а не власними. 
Отже, оскільки Верховний Суд у цій справі дійшов висновку про необхідність скасування рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року, то додаткове рішення місцевого суду від 07 жовтня 2026 року, яким вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у суді першої інстанції, також належить скасувати через втрату чинності основного судового рішення, незалежно від доводів і вимог касаційної скарги.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пунктів 2, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Аналізуючи наведене, рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
З огляду на висновок касаційного суду щодо результатів вирішення касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду судом, який ухвалить остаточне рішення по суті вирішення спору.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416, 419, ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Троїцька Марина Вадимівна, задовольнити частково .
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 
від 18 вересня 2025 року, додаткове рішення цього ж суду від 07 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року скасувати, справу № 173/919/25 направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді: | І. Ю. Гулейков
| Г. В. Коломієць
| Р. А. Лідовець
| Ю. В. Черняк