14.09.2026 Справа № 756/20531/25
Справа № 756/20531/25
Провадження № 2/756/3342/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
14 вересня 2026 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Шролик І.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В :

 
Позивач ТОВ «Новий колектор» звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 30.01.2020-010000038 від 30.01.2020 у розмірі 11 827,20 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30.01.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 30.01.2020-010000038, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 7 000 грн строком на 14 днів зі сплатою процентів у розмірі 1 960 грн. Відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів не виконала.
28.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу № СЦ-280325-15, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за зазначеним кредитним договором, про що відповідача повідомлено з вимогою про сплату заборгованості.
За розрахунком позивача заборгованість відповідача становить 11 827,20 грн, з яких: 7000 грн - за тілом кредиту, 1 960 грн - за процентами, 2 867,20 грн - штраф, нарахований відповідно до п. 5.4 кредитного договору.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2026 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку справу передано на розгляд судді Шролик І.С.
Ухвалою суду від 24.08.2026 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» запропонувало укласти кредитний договір на умовах пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), відповідно до п. 1.1 якої кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1.2 оферти кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування. Відповідно до п. 1.3 оферти сума кредиту, строк користування кредитом, проценти за користування кредитом та графік платежів встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною оферти.
Як вбачається з відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) та заявки від 30.01.2020, ОСОБА_1 30.01.2020 прийняла пропозицію про укладення кредитного договору № 30.01.2020-010000038 від 30.01.2020, підписавши акцепт одноразовим ідентифікатором 1N543.
Згідно із заявкою до кредитного договору № 30.01.2020-010000038 від 30.01.2020 відповідачу надається кредит у розмірі 7 000 грн строком користування 14 днів; проценти за користування кредитом - 1 960 грн, що становить 28% (фіксована незмінювана процентна ставка); сума кредиту та проценти сплачуються до 13.02.2020 включно.
Відповідно до п. 2.1 оферти кредит надається на умовах строковості, платності і поворотності. Пунктом 5.4 оферти передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання; максимальний розмір штрафу встановлюється законом.
Укладення кредитного договору також підтверджується підтвердженням укладання кредитного договору № 30.01.2020-010000038 від 30.01.2020, у якому ТОВ «Споживчий центр» зазначило суму кредиту 7 000 грн, строк користування кредитом 14 календарних днів з дати отримання та проценти у розмірі 1 960 грн.
30.01.2020 відповідач підписала одноразовим ідентифікатором заяву позичальника про перекредитування/зарахування, в якій на підставі ст. 601 ЦК України просила зарахувати її вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 7 000 грн за кредитним договором № 30.01.2020-010000038 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 7 000 грн за кредитним договором № 29.12.2019-100000165 від 29.12.2019. Згідно з цією заявою зобов`язання кредитора з видачі кредиту за договором № 30.01.2020-010000038 вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника.
28.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» (клієнт) та ТОВ «Новий колектор» (фактор) укладено договір факторингу № СЦ-280325-15, за яким клієнт відступає фактору право вимоги до боржників. Згідно з витягом з реєстру прав вимог № 1 (порядковий номер 14350) до ТОВ «Новий колектор» відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 30.01.2020-010000038 від 30.01.2020 на загальну суму 11 827,20 грн.
Згідно з довідкою ТОВ «Новий колектор» про розмір простроченої заборгованості № 4412/25-ДПЗ від 29.10.2025 заборгованість відповідача станом на 29.10.2025 становить 11827,20 грн, з яких: за тілом кредиту - 7 000 грн, за процентами - 1 960 грн, за штрафом - 2867,20 грн. У цій же довідці зазначено, що неустойка не нарахована.
Доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Отже, кредитний договір № 30.01.2020-010000038 від 30.01.2020 укладено в електронній формі шляхом акцепту відповідачем оферти ТОВ «Споживчий центр», підписаного одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 207, 639 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначений договір відповідачем не оспорено та недійсним не визнано.
Відповідно до ч. 1 ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Згідно з ч. 2 ст. 601 ЦК України зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Суд враховує, що обов`язок кредитора з надання кредиту за договором № 30.01.2020-010000038 виконано не шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача, а шляхом зарахування вимоги позичальника про видачу кредиту в рахунок її зобов`язання з повернення кредиту за попереднім договором № 29.12.2019-100000165 від 29.12.2019, про що відповідач просила в підписаній нею заяві про перекредитування/зарахування. Такий спосіб виконання погоджено сторонами як частину кредитного договору, що узгоджується з п. 1.2 оферти, а його наслідки відображено в обліку кредитора. За таких обставин суд вважає доведеним виконання ТОВ «Споживчий центр» обов`язку з надання відповідачу кредиту у розмірі 7 000 грн. Доказів зворотного, зокрема оспорювання відповідачем заяви про зарахування, матеріали справи не містять.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору факторингу) за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Пунктами 5.2, 5.3 оферти позичальник надав кредитору згоду на відступлення прав вимоги за договором будь-якій третій особі без отримання додаткової згоди позичальника. Витяг з реєстру прав вимог № 1 містить дані саме кредитного договору № 30.01.2020-010000038 від 30.01.2020 та відповідача, а оплату ціни відступлення підтверджено платіжними інструкціями. Договір факторингу відповідачем не оспорено та недійсним не визнано. Отже, ТОВ «Новий колектор» набуло право вимоги до відповідача за зазначеним кредитним договором і є належним позивачем у справі.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як встановлено судом, строк повернення кредиту та сплати процентів за договором настав 13.02.2020, однак відповідач кредит у розмірі 7 000 грн не повернула та проценти не сплатила. Проценти у розмірі 1 960 грн нараховано в межах погодженого сторонами строку користування кредитом (14 календарних днів) за фіксованою ставкою, визначеною у заявці, що підтверджується карткою субконто. Проценти за період після спливу строку користування кредитом до стягнення не заявлено. Розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами відповідачем не спростовано.
За таких обставин вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 000 грн та за процентами у розмірі 1 960 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 2 867,20 грн, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Позивач просив стягнути штраф, посилаючись на п. 5.4 оферти. Проте розрахунку штрафу, з якого можна було б встановити суму, від якої його обчислено, період прострочення, за який його нараховано, дату нарахування та застосований відсоток, позивач суду не надав. 
Крім того, за відсутності відомостей про період нарахування штрафу суд позбавлений можливості перевірити, чи не охоплюється такий період дією п. 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно з яким у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, та п. 18 цього розділу, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позивач не довів правомірність нарахування та розмір штрафу, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 30.01.2020-010000038 від 30.01.2020 у розмірі 8 960 грн, з яких 7 000 грн - за тілом кредиту та 1 960 грн - за процентами. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3720478287 від 17.12.2025. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено на суму 8 960 грн із заявлених 11 827,20 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 835,15 грн, відповдіно до розрахукну (2422,40 грн х 8 960 грн : 11 827,20 грн).
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :

 
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором № 30.01.2020-010000038 від 30.01.2020 у розмірі 8 960 грн, судовий збір у розмірі 1 835,15 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Відомості про учасників справи: 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (код ЄДРПОУ 43170298, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 13, офіс 601). 
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ). 

Суддя         Ірина ШРОЛИК