ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/5916/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року (суддя Кисіль Р.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач 1, ГУ ПФУ в Запорізькій області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому позивачка просить суд:
визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.03.2025 №083850019174, яким позиваці відмовлено в призначенні пенсії за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи навчання в Запорізькому радгосп технікумі з 27.08.1982 року по 30.03.1985 рік, а саме 2 роки 7 місяців 4 дні;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком від 07.03.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи. Зі змісту записів трудової книжки позивачки вбачається, що першим записом внесено запис про навчання у Запорізькому радгосптехнікумі з 27.08.1982 -30.03.1985. Вказане також підтверджується копією диплома про навчання та копіями довідок Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного. В зв`язку з чим вважає, що пенсійним фондом протиправно не зараховано до страхового стажу позивачки період її навчання з 27.08.1982 по 30.03.1985, в зв`язку з чим винесено протиправне рішення про відмову в призначенні пенсії за віком. Просить позов задовольнити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.03.2025 №083850019174, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Запорізькому радгосп технікумі з 27.08.1982 по 30.03.1985 та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком від 26.02.2025.
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що До страхового стажу не зараховано: згідно диплому від 30.03.1985 період навчання з 01.09.1982 по 30.03.1985, оскільки в дипломі є виправлення в даті початку навчання; згідно довідки від 25.02.2025 №15/31 період навчання з 27.08.1982 по 30.03.1985, оскільки підставою видачі довідки є диплом та трудова книжка.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26.02.2025 ОСОБА_1 , звернулася із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 №339/35961 спеціалістом ГУ ПФУ в Донецькій області.
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 07.03.2025 №083850019174 по зверненню від 26.02.2025 ОСОБА_1 , прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У рішенні про відмову в призначенні пенсії за віком зазначено наступне:
«Пенсійний вік відповідно до частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить - 60 років. Вік заявниці - 60 років. Необхідний страховий стаж відповідно до частини 1, 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:
починаючи - з 1 січня 2025 року після досягнення віку 60 років становить - 32 роки; починаючи - з 1 січня 2018 року після досягнення 63 років з 1 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року становить - не менше 25 років. Страховий стаж особи становить 29 років 07 місяців 27 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: До страхового стажу не зараховано: згідно диплому від 30.03.1985 період навчання з 01.09.1982 по 30.03.1985, оскільки в дипломі є виправлення в даті початку навчання; згідно довідки від 25.02.2025 №15/31 період навчання з 27.08.1982 по 30.03.1985, оскільки підставою видачі довідки є диплом та трудова книжка».
Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, позивачка звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі - Закон №1788-XII, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до абзаці 1 частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. (абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
До дати набрання чинності Законом України №1058-IV, а саме до 01.01.2004 стаж вимірювався часом роботи - трудовий стаж. Так відповідно до норм Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який набрав чинності 15.05.1990, норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», що набрав чинності 01.01.1992.
Так, згідно пункту «е» статті 3 Закону № 1788-ХІІ право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.
Згідно п. «д» ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно з частиною першою статті 38 Закону «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 №103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
На підставі статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За правилами п.п.1,20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі – Порядок від 12.08.1993 №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).
Згідно із п.3 Порядку від 12.08.1993 №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.
Відповідно до інформації, що міститься в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (зміна прізвища відбулася у зв`язку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 виданого Виконавчим комітетом Сухоіванівської сільської ради Василівського району Запорізької області), позивачка з 27.08.1982 по 30.03.1985 - навчалася в Запорізькому радгосптехнікумі (підтверджується дипломом НОМЕР_3 ).
Згідно копії довідки Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного від 24.10.2023 року №04-23/632, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно навчалася з 1982 по 1985 роки за спеціальністю «Агрономія» та отримала кваліфікацію агронома (Диплом НОМЕР_3 від 30 березня 1985 року, реєстраційний №1747) в радгоспі-технікумі Запорізької обласної сільськогосподарської станції (реорганізована в Запорізьку філію Ногайського радгоспу-технікуму і ліквідована у 1997 році постановою КМУ, в подальшому реорганізована у відокремлений структурний підрозділ «Запорізький коледж Таврійського державного агротехнічного університету», а у 2014 році у ВСП «Ногайський фаховий коледж ТДАТУ»).
Відповідно до довідки Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного від 25.02.2025 року №15/31, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчалася у радгоспу-технікум Запорізької обласної сільськогосподарської дослідної станції в період з 27.08.1982 по 30.03.1985 роки за спеціальністю 1501 «Агрономія» денної форми навчання (Диплом молодшого спеціаліста ИТ-1 №056559 від 30 березня 1985 року, реєстраційний №1747).
Зі змісту довідки вбачається, що радгосп-технікум «Запорізької обласної державної сільськогосподарської дослідної станції» було ліквідовано, у зв`язку з чим, усі документи були передані до архіву Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного. Враховуючи, тимчасову окупацію міста Мелітополя, з перших днів російської агресії проти України, та заволодіння окупаційною владою рф архівів університету, у позивачки відсутня можливість надати повну уточнюючу довідку про період навчання ОСОБА_4 .
Відповідно до диплому НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4 , ОСОБА_5 в 1982 році вступила до радгоспу-технікуму Запорізької обласної ради сільськогосподарської дослідної станції, в 1985 році закінчила повний курс зазначеного закладу освіти за спеціальністю 1501 «Агрономія». Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 30 березня 1985 року присвоєно кваліфікацію агронома.
Поряд з цим станом на час внесення спірних записів, зокрема, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі -Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція №58).
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. 
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевод на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
На підставі пунктів 1.4, 8.1 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, а також контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, врегульованого постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців».
Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Згідно пункту 2.4 Інструкції №162, необхідним реквізитом під відповідним записом про звільнення у трудовій книжці працівника є печатка.
Також на підставі пунктів 2.5, 2.7, 2.8, 2.11, 2.12 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство
Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки.
Відповідно до підпункту «б» пункту 2.17 Інструкції №162 у трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів наступних документів: про час навчання у професійно-технічних та інших училищах, на курсах та школах щодо підвищення кваліфікації, з перекваліфікації та підготовки кадрів.
Передбачені у цьому пункті записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу цьому підприємстві.
Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 30.09.2021 у справі №300/860/17, від 06.04.2022 у справі №607/7638/17.
При цьому формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження права особи на соціальний захист. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки для особи, яка допустила такі порушення.
Суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
У постанові від 30.09.2021 у справі №300/860/17 Верховний Суд дійшов висновку, що загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Крім того, суд звертає увагу на те, відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі Порядок № 22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого: надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;
Таким чином, Пенсійний орган не позбавлений права, зокрема, у разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, надсилати запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних, з метою отримання інформації про періоди роботи, характер праці тощо.
Відповідачем не надано доказів вчинення ним будь-яких дій щодо перевірки, не зроблено запитів щодо отримання відповідної інформації тощо.
Суд також бере до уваги, що обставини, які підлягали встановленню у цій справі і доказуванню, значно віддалені у часі, та враховує ступінь вини позивачки у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації її прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих страховий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. 
Разом з цим, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей про навчання, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у неї права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивачка наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі № 242/1484/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №227/1091/17.
За обставин цієї справи, суд наголошує, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших документів.
Відповідач не врахував, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, в свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Натомість у цій справі матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка позивачки містить записи щодо спірного періоду навчання, в книжці є посилання на підставу внесення таких записів з зазначенням номера та дати, записи не містять виправлень, підчисток. (а.с.22).
Крім того, беручи до уваги, що з огляду на приписи частини 1 статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» №103/98-ВР від 10.02.1998, однією з умов для зарахування періоду навчання до страхового стажу є саме працевлаштування за набутою професією, а позивачка після закінчення навчання 30.03.1985, була працевлаштована 10.04.1985 тобто в межах 3-місячного строку, спірний період навчання підлягає зарахуванню.
Таким чином, доводи відповідача про не зарахування періоду навчання позивачки, суд не приймає до уваги, оскільки, як вже зазначалось вище трудова книжка позивачки містить записи про спірний період її навчання, а працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
За обставин цієї справи та з урахуванням того, що у трудовій книжці, яка була надана відповідачу позивачкою ще під час призначення пенсії, є посилання на підставу внесення записів про спірний період її навчання, записи не містять виправлень, підчисток, відповідач не мав підстав без належного обґрунтування ставити їх під сумнів.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних та задоволення позову.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров