Справа № 456/1749/26
Провадження № 2/456/1429/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
20 липня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої судді Гули Л. В. ,
з участю секретаря    Дверій Ю.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на їх користь 21954,00 грн нанесеної матеріальної шкоди та судові витрати по справі.
В обґрунтування позовних вимог позивачі покликалися на те, що відповідачка ОСОБА_3 – їх сусідка, яка проживає на одній з ними вулиці. Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2026 року відповідачку звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Відповідачка притягувалась до адміністративної відповідальності за те, що її собака породи «американська акіта» покусала їх собаку породи «спанієль», чим спричинила матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням собаки. 
Так, відповідно до акту наданих послуг від 25.12.2025 та відповідного фіскального чека до цього акту на відповідне лікування собаки та ліки витрачена 2410 грн. Крім того, 26.12.2025 на лікування собаки також було витрачено 2450,00 грн. Також 26.12.2025 ними на лікування собаки було витрачено ще 1430,00 грн. Крім того, 26 грудня 2025 року на лікування собаки було витрачено 4860 грн. Крім того, на лікування собаки також було витрачено 2300,00 грн та 7200,00 грн, про що свідчать листи призначення від 15.01.2026. Також 25.12.2025 вони винаймали таксі, щоб відвезти їхню собаку у ветеринарну клініку, за що ними було сплачено 1304,00 грн. Загальна сума витрат, пов`язаних з лікуванням собаки, складає 21954,00 грн, що становить розмір спричиненої їм матеріальної шкоди, а тому позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом.
Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву.
Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2026 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 16/
На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідачки 31 березня 2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру отримано відповідь про зареєстроване місце проживання відповідачки /а.с. 17/.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.04.2026. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 18/.
В судовому засіданні 08.06.2026 до участі в справі в якості позивача залучено ОСОБА_2 , справу розглядом відкладено на 24.06.2026.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти проведення судом заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явилася, про причину неявки не повідомила, відзив на позов не подала, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за її відсутності на підставі наявних у ній доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
З урахуванням розумності положення частину п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24.06.2026, є дата складення повного тексту судового рішення 20.07.2026.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити частково, ухваливши заочне рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 25.12.2025 близько 18:30 в м. Стрию по вул. Сагайдачного собака породи «американська акіта», яка належить ОСОБА_3 , покусала собаку породи «спанієль», яка належить ОСОБА_1 , чим ОСОБА_3 спричинила матеріальну шкоду, таким чином, ОСОБА_3 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 154 КУпАП /а.с. 6/.
З долученого міжнародного ветеринарного паспорта встановлено, що належна позивачам собача має кличку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 32-33/.
Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2026 в справі № 456/438/26 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 154 КУпАП, обмежившись усним зауваженням /а.с. 6/.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року в справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року в справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Так як обставини події встановлені і викладені у постанові Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2026 про звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 154 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, то така є обов`язковою та враховується судом при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вказану постанову суду, однак лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина відповідачки ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
На підтвердження понесених витрат на лікування собаки Бадді позивачами долучено квитанції, призначення та акти виконаних робіт на суму 20650,00 грн /а.с. 7-13/.
Також позивачами долучено підтвердження про оплату таксі на суму 1304,00 грн /а.с. 14/.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування матеріальної шкоди.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.
Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі.
Таким чином, собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Доказів на спростування тверджень позивачів про розмір матеріальної шкоди, яку вони понесли у зв`язку з лікуванням собаки, відповідачка не спростувала, як і не спростувала факту нападу своєї собаки на собаку позивачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Зазначений правовий висновок Верховний Суд висловив у постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 686/10520/15-ц.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана: забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття. Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування. Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх). Супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку. Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України; наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.
Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.
Рішенням Стрийської міської ради № 2491 від 24.03.2024 затверджено Правила утримання домашніх та сільськогосподарських тварин на території Стрийської міської територіальної громади (далі – Правила, розміщенні в публічному доступі на інтернет порталі Стрийської міської ради).
Відповідно до пункту 4.1 Правил з метою забезпечення в Стрийській міській територіальній громаді відповідної санітарної культури, очищення, прибирання вулиць, висадки квітів, збереження інших зелених насаджень, впорядкування пам`ятних місць, місць масового відпочинку людей, власники тварин, птиці, собак і котів зобов`язані дотримуватися певних правил. Особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані: особа, яка супроводжує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку супроводженої домашньої тварини, оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння нею шкоди, дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних засобів шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою. При супроводженні домашніх та інших тварин не допускається залишення їх без нагляду. Супроводжувати тварину може особа, яка досягла 14-річного віку.
Відповідно до п. 4.2. Правил власники собак та кішок окрім зазначених вище вимог повинні: виводити собак з житлових та ізольованих приміщень і територій на вулиці, місця загального користування на повідку і в наморднику. Без намордника можна вигулювати лише собак дрібних та декоративних порід.
Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.
Відповідно до частин першої-другої статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи, що постановою у справі про адміністративне правопорушення вину відповідачки ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, встановлено, а тому відповідачка зобов`язана відшкодувати позивачам майнову шкоду, завдану їх майну.
На думку суду, долучені позивачами докази підтверджують понесення витрат у сумі 20650,00 грн на лікування належної їм собаки Бадді.
Проте суд бере до уваги те, що позивачами не представлено доказів понесення витрат на транспортування собаки від дому до ветеринарної клініки (витрати на таксі) у розмірі 1304,00 грн. Так, наданий позивачем ОСОБА_2 рахунок не містить кінцевого пункту призначення поїздки та відомостей про його оплату.
Відтак позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої нападом собаки породи «американська акіта» на собаку породи «спанієль», підлягають частковому задоволенню частково в розмірі 20650,00 грн.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.
В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.
Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення з урахуванням встановлених судом обставин.

Щодо судових витрат.
Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. 
З постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2026 судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.
Так як відповідачка звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях як особа з інвалідністю І групи, тому в суду відсутні передбачені законом підстави стягувати з неї на користь позивачів судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, то з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на те, що відповідачка відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю І групи, тому понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, в сумі 1252,13 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У позовній заяві позивачі просять також стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження надання правової допомоги позивачами долучено до позовної заяви квитанцію до прибуткового касового ордера від 23.03.3026 на 2500,00 грн. Однак не долучено жодних доказів надання правової допомоги саме у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди. Окрім того, суду не надано жодних доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу.
Відтак суд дійшов висновку, що позивачами не підтверджено розмір понесених витрат на правову допомогу в сумі 2500,00 грн, а тому такі стягненню не підлягають.
Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 20650,00 грн (двадцять тисяч шістсот п`ятдесят грн 00 коп.)
Компенсувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 1252,13 грн (одна тисяча двісті п`ятдесят дві грн 13 коп.)
В решті позову відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачкою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачами до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 20 липня 2026 року.

Суддя      Л.В.Гула