Справа № 592/12185/25
Провадження № 1-кп/592/250/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2026 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Суми кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бацмани, Роменського району, Сумської області, громадянин України, військовослужбовець, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), 
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, у кримінальному провадженні №12025200480001425 від 20.05.2025,
з участю учасників судового провадження:
прокурора – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_3 ,
захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
у с т а н о в и в :
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно з Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-1Х від 03.03.2022 (зі змінами) з 24.02.2022 на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка триває і на цей час, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань.
ОСОБА_3 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За результатом проходження 07.03.2025 медичного огляду військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Після проходження указаного медичного огляду, та встановивши відсутність передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, 08.03.2025 військовозобов`язаному ОСОБА_6 вручено бойову повістку для прибуття 10.03.2025 о 09:00 до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_3 , з метою відправки його до військової частини НОМЕР_1 для несення військової служби за мобілізацією. Крім того, ОСОБА_3 роз`яснено наслідки ухилення від явки за повісткою без поважних причин, що полягають у притягненні до кримінальної відповідальності.
У подальшому, ОСОБА_3 діючи умисно, будучи придатним за станом здоров`я до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, та обізнаним про його призов під час мобілізації, з метою ухилення від призову на військову службу, без поважних причин, порушуючи вимоги ст. 65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 від 24.02.2022 (зі змінами), не прибув 10.03.2025 о 09:00 до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 для відправки до військової частини НОМЕР_1 та про поважні причини своєї неявки не повідомив, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 за пред`явленим йому обвинуваченням винним себе визнав повністю, не оспорював обставин, викладених в обвинувальному акті, і суду показав, що навесні 2025 року одразу після проходження ВЛК, якою він був визнаний обмежено придатним до військової служби, йому видали повістку про явку через кілька днів до ІНФОРМАЦІЯ_3 (біля монастиря). В зазначену в повістці дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, бо побоявся служити в ЗСУ. На даний час щиро кається у вчиненому проходить військову службу на посаді водія у в/ч НОМЕР_2 НГУ.
Показання обвинуваченого щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, є послідовними, не містять протиріч, а тому визнаються належними доказами, які підтверджують пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення.
Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів що характеризують особу обвинуваченого.
За таких обставин, суд вважає вину ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні доведеною повністю.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який щиро покаявся у вчиненому та проходить військову службу за призовом під час мобілізації, пояснив, що має на утриманні малолітню дитину і саме внаслідок проходження військової служби почав сплачувати накопичену заборгованість за аліментами, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, згідно висновку досудової доповіді від 13.03.2026 його виправлення можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства. 
Як обставини, які пом`якшують покарання, суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Зазначені обставини, враховуючи проходження військової служби ОСОБА_6 , також істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. 
Передбачених ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
При визначенні виду і розміру кримінального покарання суд також враховує, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріплений у ч.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», а також принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).
Згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства. При цьому, суд враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.
Враховуючи викладене, засади, передбачені ст. 65 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини вчинення злочину, подальшу поведінку обвинуваченого, суд вважає за потрібне перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 336 КК України, застосувавши ст. 69 КК України та призначити покарання у виді штрафу.
У відповідності до ч. 4 ст. 53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Таким чином, враховуючи вкрай незадовільний, скрутний майновий стан обвинуваченого ОСОБА_3 , та його пояснення про те, що половина його доходу відраховується для погашення заборгованості з аліментів, суд приходить до висновку про можливість розстрочки його виплати.
Цивільний позов та судові витрати у кримінальному провадженні не заявлені.
На підставі викладеного та керуючись ст. 368, 371, 374, 376, 392, 395 КПК України, 
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн.
На підставі ч. 4 ст. 53 КК України ОСОБА_3 розстрочити сплату штрафу на дванадцять місяців рівними частинами по 2125 (дві тисячі сто двадцять п`ять) грн щомісяця.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати. 
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 

Суддя ОСОБА_7