СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року м. Харків Справа № 917/2421/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В., 
без виклику учасників справи,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вх.№1038 П/2)
на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.04.2026 у справі №917/2421/25 (суддя Мацко О.С.) 
за позовом заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави, в особі:
1) Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, с. Омельник Кременчуцького району Полтавської області,
2) Державної екологічної інспекції Центрального округу, м. Полтава, 
до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Слобожанський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", м. Полтава,
про стягнення 65745,72грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави, в особі Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та Державної екологічної інспекції Центрального округу звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Слобожанський лісовий офіс" про стягнення збитків, завданих державі порушенням природоохоронного законодавства у розмірі 65745,72грн.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що протиправна поведінка відповідача, яка полягає у незабезпеченні працівниками лісогосподарського підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій відповідачу території, призвела до завдання державі збитків внаслідок порушення природоохоронного законодавства.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.04.2026 у справі №917/2421/25 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ДСГП "Ліси України" на користь Омельницької сільської ради шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу у розмірі 65745,72грн, а також стягнуто з відповідача на користь Полтавської обласної прокуратури 2422,40грн витрат зі сплати судового збору. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що прокурор обґрунтовано звернувся до суду через бездіяльність уповноважених органів щодо захисту інтересів держави. Суд встановив факт незаконної рубки 8 дерев, заподіяння шкоди на суму 65745,72грн та підтвердження її розміру належними доказами. Оскільки відповідач як постійний лісокористувач не забезпечив належну охорону лісу від незаконних рубок, суд дійшов висновку про наявність підстав для його цивільно-правової відповідальності та задовольнив позов у повному обсязі.
Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач - ДСГП "Ліси України" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 27.04.2026 у справі №917/2421/25 та увалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також скаржник просить покласти на позивача судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:
- місцевим господарським судом не було враховано, що матеріали справи не містять належних доказів, які б достовірно свідчили про порушення норм Закону саме відповідачем та не містять доказів протиправної бездіяльності відповідача. Натомість, заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями;
- законодавством не встановлено безальтернативного припису, відповідно до якого сам по собі факт виявлення незаконної порубки невстановленими особами є безумовною підставою для автоматичного покладення відповідальності на постійного лісокористувача. Отже, закон не покладає на лісокористувача обов`язок абсолютної (гарантованої) охорони, яка б виключала будь-яку можливість вчинення злочину третіми особами, оскільки це об`єктивно неможливо на площі в сотні тисяч гектарів;
- апелянт наголошує на тому, що шкода, заподіяна державі внаслідок незаконної рубки дерев, стягнення якої є предметом розгляду у цій справі, виникла від безпосередніх дій особи, яка незаконно зрубувала дерева, а не від постійного лісокористувача, на якого покладений обов`язок охороняти ліс. Саме відповідач після виявлення факту незаконної рубки не приховав виявлене правопорушення, не ухилився від реагування та не залишив обставини події без належної уваги, а невідкладно повідомив правоохоронні органи, надав наявні матеріали та ініціював встановлення осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення. Тобто саме завдяки діям відповідача факт незаконної рубки був офіційно зафіксований та став предметом кримінального провадження. Натомість позивач, використовуючи матеріали, отримані внаслідок належного реагування відповідача, фактично самоусунувся від встановлення безпосередніх винуватців незаконної порубки, не надав суду відомостей про результати розслідування, не підтвердив виявлення осіб, які здійснили порубку, та не навів доказів вжиття всіх можливих заходів для притягнення реальних порушників до відповідальності;
- суд першої інстанції не встановив наявності протиправної бездіяльності апелянта як постійного лісокористувача, а висновок суду першої інстанції про наявність усіх елементів цивільного правопорушення ґрунтується лише на нормах права та доказах незаконної рубки, які не підтверджують протиправної поведінки саме апелянта. Суд не зазначив, які саме обов`язки та норми лісового законодавства порушив апелянт і які заходи щодо охорони лісу він повинен був вжити, але не вжив. У той же час, у матеріалах справи відсутні докази бездіяльності апелянта;
- щодо здійсненого прокурором розрахунку збитків апелянт наголошує на тому, що: експертиза проведена без особистого огляду та обмірів пнів зрубаних дерев; розрахунок шкоди Держекоінспекції ґрунтується на припущеннях, тому не є достовірним і допустимим доказом; суд безпідставно задовольнив позов, поклавши в основу рішення лише протоколи огляду місця події від 11.02.2025, в яких зазначені лише порода дерева та діаметри пнів, проте, у вказаних відомостях відсутня інформація про ознаку зрубаних дерев та дані про вимірювальний пристрій яким проводились заміри;
- прокурором не доведено наявності виключного випадку для представництва інтересів держави в суді, а захист таких інтересів повинні здійснювати насамперед уповноважені органи. Окрім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що Держекоінспекція Центрального округу не є належним позивачем у цій справі.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2026 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господасрького суду від 11.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДСГП "Ліси України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.04.2026 у справі №917/2421/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга ДСГП "Ліси України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.04.2026 у справі №917/2421/25 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи.
Копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 про відкриття апеляційного провадження була доставлена всім сторонам справи в електронні кабінети у підсистемі "Електронний суд", користувачами якої вони є.
19.05.2026 до Східного апеляційного господарського суду від Кременчуцької окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Свою позицію обґрунтовує наступним: 
- при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника;
- лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою за шкоду, заподіяну внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів;
- порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу;
- отже, прокурор вважає, що обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев;
- у даній справі доведеним є склад цивільного правопорушення, а саме: незаконної порубки дерев на відомчій відповідачу території, що свідчить про протиправність поведінки постійного лісокористувача; шкода, розмір якої доказово підтверджено; причинно-наслідковий зв`язок шкоди з протиправною поведінкою відповідача, адже заподіяння збитків зумовлено невиконанням ним обов`язку щодо здійснення заходів щодо охорони лісів від незаконних рубок;
- неналежне виконання відповідачем встановлених законодавством обов`язків безумовно свідчить про причинно наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що завдана навколишньому природному середовищу у вигляді рубки дерев;
- звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо відшкодування шкоди завданої довкіллю внаслідок незаконної порубки дерев лісу, що комплексно та беззаперечно свідчить про винятковий суспільний інтерес та високий ступінь суспільної значущості даної справи, а тому відповідає ознаці виключного випадку, що вимагає захисту прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 ГПК України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться. 
За приписами ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що ціна позову у даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.
На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якого із учасників справи про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 11.02.2025 працівниками Дмитрівського лісництва Миргородського надлісництва філії "Слобожанський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" за межами населеного пункту на території Омельницької сільської ради, а саме: в 2 кварталі у 12 виділі Дмитрівського лісництва виявлено незаконну рубку сироростучих дерев невстановленими особами.
Вищевказаний лісовий масив, де виявлено самовільну рубку, знаходиться у адміністративних територіальних межах Омельницької сільської ради Кременчуцького району та розташований на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні філії "Слобожанський лісовий офіс" ДП "Ліси України".
За вказаним фактом зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 246 КК України №12025170540000040 від 12.02.2025 та розпочато досудове розслідування, під час якого слідчим із залученням представників філії відповідача проведено огляд місця події, виявлено 8 пнів від незаконно спиляних, до ступеня припинення росту, сироростучих дерев: 4 акації, 3 дуба, 1 клен.
Як вбачається з протоколу огляду місця події від 11.02.2025 (а.с. 13-18), під час огляду вилучено 8 зрізів деревини, виготовлено 2 гіпсові зліпки. При цьому здійснювалось фотографування місця події та пнів (а.с.16-18).
Так, згідно з протоколом від 11.02.2025 проведеним оглядом встановлено, що на земельній ділянці в лісовому масиві поблизу с. Омельник, Кременчуцького району, Полтавської області згідно координат "Google Maps" 49.227830, 33.533461 на території Дмитрівського лісництва Миргородського надлісництва квартал 2, виділ 12 було виявлено незаконно вирубані дерева, а саме: 1) деревина породи "Клен" розміри 31*31 см, середній діаметр 31 см спиляна до ступеня припинення росту, сироростуча; 2) деревина породи "Дуб" розміри 39*38 см, середній діаметр 39 см спиляна до ступеня припинення росту, сироростуча; 3) деревина породи "Акація" розміри 24*26 см, середній діаметр 25 см спиляна до ступеня пришшення росту, сироростуча; 4) деревина породи "Акація" розміри 24*25 см, середній діаметр 25 см спиляна до ступеня припинення росту, сироростуча; 5) деревина породи "Акація" розміри 16*17 см, середній діаметр 17 см спиляна до ступеня припинення росту, сироростуча; 6) деревїша породи "Акація" розміри 24*26 см, середній діаметр 25 см спиляна до ступеня припинення росту, сироростуча; 7) деревина породи "Дуб" розміри 30*32 см, середній діаметр 31 см спиляна до ступеня припинення росту, сироростуча; 8) деревина породи "Дуб" розміри 39*41 см, середній діаметр 40 см спиляна до ступеня припинення росту, сироростуча.
За результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні №12025170540000040, яка була призначена постановою слідчого від 10.08.2025 (а.с. 48-49), судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України 10.09.2025 складено висновок експерта №СЕ-19/111-25/54747-ФХЕД, у якому зазначено, що розмір шкоди, спричинений внаслідок незаконної, як встановлено слідством, порубки 8-ми дерев різних порід у кварталі 2 виділ 12 Дмитрівського лісництва, Миргородського надлісництва філії "Слобожанський лісоий офіс" ДП "Ліси України" відповідно до протоколу ОМП від 11.02.2025 (з урахуванням індексації) становить 65745,72грн. 
Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у цій справі, прокурор посилається на те, що оскільки в ході досудового розслідування кримінального правопорушення №12025170540000040 від 12.02.2025 не встановлено осіб, які здійснили незаконну порубку дерев, завдані незаконною порубкою дерев збитки мають бути відшкодовані її постійним користувачем (відповідачем), що й стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.
Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення від 27.04.2026 у справі №917/2421/25 позовні вимоги задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача-1 шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу у розмірі 65745,72грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що прокурор дотримався порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", шляхом повідомлення позивачів про встановлені порушення та надання строку для вжиття заходів до поновлення порушених інтересів держави, а також повідомлення про намір звернутися до суду в інтересах позивачів з відповідним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується склад цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача, яка виражається в неналежному виконанні своїх обов`язків щодо охорони та захисту лісу та об`єкту природно-заповідного фонду; розмір шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу, обрахований відповідно до чинних такс обчислення розміру шкоди, затверджених Постановою №665 від 23.07.2008; безпосередній причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; а також наявна вина відповідача, що полягає в протиправній бездіяльності та неперешкоджанні його посадовими особами незаконному вирубуванню лісових насаджень та порушенню природно-заповідного режиму, а тому дійшов висновку, що стягнення з відповідача 65745,72грн шкоди є законним та обґрунтованим.

Надаючи правову кваліфікацію спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного. 
Предметом спору в цій справі є стягнення з відповідача збитків, завданих державі у зв`язку з порушенням норм лісового та природоохоронного законодавства, внаслідок незаконної вирубки дерев.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами 1 та 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Суд апеляційної інстанції враховує, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.
Отже, суд, розглядаючи спір про стягнення збитків, має встановлювати обставини щодо наявності всіх елементів складу правопорушення у їх сукупності.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Таким чином, при зверненні з позовом про стягнення шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (такий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17). 
За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відносини щодо стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, (лісові відносини) регулюються, зокрема Лісовим кодексом України (далі - ЛК України).
Відповідно до ст. 19 ЛК України постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства.
Згідно зі ст. 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Частиною 5 ст. 86 ЛК України встановлено, що забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на, зокрема постійних лісокористувачів.
Стаття 105 ЛК України встановлює, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Відповідно до ст. 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Судова колегія зазначає, що правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища".
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Системний аналіз положень ст. 86, п. 1 ч. 2 ст. 105, ст. 107 ЛК України дає підстави для висновку про те, що у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, до того ж, підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. При цьому, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Ааналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.01.2025 року у справі №907/48/24, від 18.05.2023 року у справі №914/669/22, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 року у справі №909/976/17.
Для покладення на постійного лісокористувача обов`язку з відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу через незабезпечення охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, першочерговим є з`ясування обставини щодо встановлення факту порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, тобто у даному випадку, здійснення незаконної порубки дерев.
За таких обставин, у цих правовідносинах визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев, при цьому не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування.
Колегія суддів при розгляді справи приймає до уваги висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 12.09.2024 року у справі №907/181/22, де вказано, що господарський суд, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, виходить з презумпції вини правопорушника.
Східний апеляційний господарський суд враховує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження встановлення винних осіб у кримінальному провадженні №12025170540000040 від 12.02.2025.
При цьому, наявність вироку у кримінальному провадженні щодо притягнення службових осіб або інших (третіх) осіб за незаконну порубку лісу не є визначальним для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 1166 ЦК України.
Колегія суддів також зазначає, що саме по собі повідомлення правоохоронних органів про виявлення факту здійснення незаконної порубки лісів не звільняє особу, на яку покладено обов`язок зі здійснення в тому числі охорони від незаконної порубки лісів від відповідальності за завдані збитки через не дотримання покладених обов`язків. 
Суд наголошує, що саме відповідач, як постійний лісокористувач має обов`язок попередити, припинити та/або зафіксувати незаконну порубку дерев на підвідомчій йому території, водночас належних та достатніх заходів не вжив.
Доводи відповідача про те, що факт самовільної порубки дерев було виявлено безпосередньо його працівниками саме під час здійснення заходів з охорони і захисту лісів від незаконних порубок, про що самостійно повідомлено правоохоронні органи, що свідчить про належне виконання відповідачем своїх посадових обов`язків, не спростовують факт наявності вини відповідача та його бездіяльності щодо незабезпечення належної охорони лісу.
У пункті 88 постанови від 13.05.2020 у справі №901/93/19 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що згідно вимог ч. 2 ст. 19, ст. 63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 та 19.09.2018 у справах №909/976/17, №925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень.
Крім того, згідно з п. 3.1. Статуту ДСГП "Ліси України", затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 24.06.2025 №206, підприємство створене з метою, зокрема, ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. 
Відповідно до п.п. 3.2.2. та 3.2.3. цього Статуту основними напрямами діяльності підприємства є, зокрема, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин. 
Предметом діяльності Філії "Слобожанський лісовий офіс", серед іншого, є також забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і травин.
Колегія суддів ураховує, що у постанові від 28.09.2023 у справі №927/32/23, розглядаючи питання про стягнення з постійного лісокористувача збитків, завданих порушенням природоохоронного законодавства внаслідок незаконної порубки дерев, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що статутом такого лісокористувача визначено цілі його діяльності та обов`язки щодо охорони лісу, а відсутність визначеного чіткого переліку заходів не звільняє відповідача від необхідності та не спростовує можливості виконання ним комплексу заходів, необхідних і достатніх для виконання покладених на нього обов`язків.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшо обґрунтованого висновку про те, що відповідач здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства.
У постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №918/1356/23 у контексті застосування ст. 107 ЛК України також зазначено, що протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що він не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок, не здійснив контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді нездійснення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на належній йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело (причинно-наслідковий зв`язок) до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та спричинення шкоди лісу.
Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що відповідач допустив самовільну вирубку лісу, внаслідок чого лісовому фонду України заподіяно матеріальної шкоди, а отже, не виконав покладених на нього обов`язків щодо охорони та захисту лісових насаджень, не здійснив контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відтак, суд першої інстанції не був зобов`язаний встановлювати перелік комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, адже саме законом передбачена імперативна вимога щодо виконання покладених законодавством обов`язків на лісокористувача з охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території від незаконних рубок. 
Таким чином, наведені обставини у сукупності свідчать про належне підтвердження протиправної поведінки відповідача у формі бездіяльності, яка у цьому випадку полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій відповідачу території. 
Відповідно до ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Одним з основних принципів господарського судочинства є змагальність сторін.
Частинами 1 - 4 ст. 13 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах, зокрема, змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні “справедливого балансу” між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.
Разом з тим, відповідачем не доведено відсутності своєї вини у заподіянні шкоди у повному розмірі.
Колегія суддів зазначає, що обставина незаконної порубки дерев підтверджується наявними в справі доказами, зокрема, та протоколом огляду від 11.02.2025, проведеного слідчим СВ ВНП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, підписаного без зауважень всіма особами, які брали участь у проведенні слідчих дій та огляді (працівників поліції, понятих, спеціалістів Держекоінспекції та працівників лісового господарства). У вказаному протоколі огляду зафіксовано кількість виявлених пнів, їх діаметр та породу.
Під час огляду виявлено суцільно розташовані пні свіжозрубаних дерев, визначено їх породу (4 пні акації, 3 пні дуба, 1 пень клену), кількість (8 одиниць), які було опечатано паперовою смужкою, зроблено два гіпсових знімки. Крім того, у протоколі огляду було вказано технічні засоби, якими здійснювалася фотозйомка та вилучення зразків деревини, а також міститься зображення рулетки на пнях, якою зафіксовано заміри розмірів (довжини, ширини та діаметру) спилу пнів, що дозволяє перевірити та встановити вказані пошкодження до ступеня припинення росту.
Зазначені дані у повній мірі зафіксовані та відображені у протоколі огляду місця події від 11.02.2025 та відомостях фото таблиці (із переліком пнів №№1 - 27), які підписані всіма учасниками без зауважень, у тому числі представником лісництва, що свідчить про узгодженість зафіксованих фактичних даних.
Крім того, матеріали кримінального провадження містять рапорти та службові документи щодо виїзду на місце події, протоколи допиту свідків, фотофіксацію місця незаконної рубки, а також пояснення працівників лісництва щодо виявлення незаконної проведення рубки у зазначеному кварталі. Згідно з цими матеріалами, рубка мала ознаки самовільної та була виявлена у лютому 2025 року.
Разом з цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що вказані дерева на земельній ділянці, що розташовані в адміністративних межах хмельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та перебувають в постійному користуванні ДСГП "Ліси України", були відведені в законному порядку під рубку.
Як вже вказувалося раніше, обов`язок щодо охорони лісів від незаконних рубок, а також обов`язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів покладено саме на відповідача як постійного лісокористувача.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт виявлення незаконної рубки лісу на земельній ділянці, наданій відповідачеві у постійне користування, свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого було здійснено незаконне вирубування лісу. 
Враховуючи те, що відповідач, як постійний лісокористувач, допустив протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення. 
Щодо розміру шкоди, колегія суддів враховує, що чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18).
Також, Верховним Судом у постанові від 25.03.2021 у справі № 752/21411/17 визначено, що суд враховує допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.
Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 у справі №522/1029/18), а можливість використання при розгляді іншої справи в якості одного з доказів виконаних у кримінальному провадженні висновків експерта підтверджено Верховним Судом (постанови від 17.10.2019 у справі №678/364/15-ц; від 05.02.2020 у справі №461/3675/17 та від 10.03.2020 у справі № 9901/740/18).
Колегія суддів враховує, що господарський суд не уповноважений встановлювати обставини (факти), що підлягають встановленню виключно у порядку кримінального судочинства (наявність у діянні складу кримінального правопорушення, винуватість особи у його вчиненні тощо), проте зобов`язаний дослідити подані йому докази та встановити на їх підставі наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників господарської справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення господарської справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, сума збитків у розмірі 65745,72грн встановлена у висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України 10.09.2025 складено висновок експерта №СЕ-19/111-25/54747-ФХЕД за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні №12025170540000040 від 12.02.2025, яка була здійснена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами, зокрема: незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту. 
Згідно п. 1.4. Інструкції під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження) належить до компетенції експерта.
Враховуючи вищенаведене, судовий експерт при проведенні судової експертизи самостійно визначає методику та методи дослідження при проведенні експертизи, в тому числі наявна чи відсутня необхідність проведення такої на місці події або за місцезнаходженням об`єкта дослідження.
Господарські суди при вирішенні господарських спорів мають досліджувати на загальних умовах і висновки судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної (постанова Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №907/651/17). 
Колегія суддів враховує, що особа, яка проводила цю експертизу є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст.ст. 384, 385 КК України, а сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі (див. постанови Верховного Суду від 11.05.2022 року у справі №450/3032/19, від 07.02.2024 року у справі №201/11458/20).
Відтак, експертиза, проведена у кримінальному провадженні за постановою слідчого, є судовою і її висновки слід оцінювати у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог ст. 86 ГПК України.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, проведений експертом розрахунок шкоди, заподіяної лісу, відповідає додатку №1 "Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту" до постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" з урахуванням індексації цін.
Відтак, висновок експерта від 10.09.2025 є належним та допустимим доказом, яким підтверджено розмір заподіяної шкоди в умі 65745,72грн. 
При цьому, факт того, що спиляні дерева були сироростучими було встановлено в ході досудового розслідування та відображено у матеріалах кримінальної справи (див. постанову про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 26.12.2025р. – а.с.19-20).
Суд апеляційної інстанції також враховує, що саме за участю представника відповідача правоохоронними органами здійснювалась фіксація кількості порубаних пнів, їхні параметри та ознаки, зафіксовані внаслідок незаконної рубки, з урахуванням того, що вказані відомості наведено у протоколі огляду, який підписаний представником лісництва без зауважень.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заперечував розмір визначеної шкоди, а власного контррозрахунку розміру шкоди, завданої внаслідок незаконної вирубки лісу відповідачем до суду не надано.
Колегія суддів також зауважує, що висновок судової експертизи не є єдиним доказом, що підтверджує розмір завданих збитків внаслідок незаконної порубки дерев. Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок шкоди, заподіяної лісу, та розрахунок обсягу (об`єму) завданої внаслідок незаконної порубки було здійснено також й відповідачем, та долучено до листа від 28.07.2025 №6623/37-11-2025 про визнання потерпілим, відповідно до якого загальна сума завданої відповідачу шкоди становила 68581,10грн (а.с. 52-53 т.1).
Що стосується посилання відповідача на висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №907/449/22, відносно того, що висновок експерта не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки він проведений без натурного обстеження місця спричиненої шкоди та перевірки фактичних відомостей на підставі яких було здійснено розрахунок, колегія суддів зазначає про нерелевантність (неподібність) встановлених судами обставин у цих двох справах.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок шкоди, завданий державі внаслідок самовільної рубки дерев, здійснено правомірно у відповідності до вимог чинного законодавства.
Враховючи наведене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів було правильно встановлено наявність підстав для настання цивільно-правової відповідальності відповідача та стягнення шкоди. Так, судом було досліджено розрахунок шкоди, протокол огляду міся події, висновок експерта № СЕ-19/111-25/54747-ФХЕД за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні №12025170540000040 від 12.02.2025, за наслідками оцінки та дослідження вказаних доказів, які є належними та допустимими в розумінні законодавства, суд встановив розмір шкоди завданої природньому середовищу та підстави настання цивільно-правової відповідальності.
З наведеного вище вбачається, що місцевим господарським судом було надано оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та встановлено наявність складу правопорушення: незаконної порубки дерев на відомчій відповідачу території, що свідчить про протиправність поведінки останнього; шкоди, розмір якої підтверджено наявними у справі належними та допустимим доказами; причинно-наслідкового зв`язку шкоди з протиправною поведінкою відповідача, адже заподіяння збитків зумовлено невиконання ним обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок.
Наведене також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 30.01.2025 року у справі №907/48/24.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку прокурор при зверненні до суду позивачами визначив Омельницьку сільську раду та Державну екологічну інспекцію Центрального округу.
04.12.2025 Кременчуцька окружна прокуратура Полтавської області листом №52-17714ВИХ-25 звернулася до Омельницької сільської ради Кременчуцького району в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" з метою повідомлення уповноваженого органу про наявність порушення інтересів держави та необхідності самостійного вжиття заходів реагування задля їх поновлення – звернення до суду з позовною заявою до ДСГП "Ліси України" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 65745,72грн. У листі також було зазначено, у разі невжиття заходів реагування самостійно, у Кременчуцької окружної прокуратури виникнуть підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді шляхом звернення до суду з відповідним позовом, про результати розгляду прокурор просив проінформувати у строк до 17.12.2025. 
Також з відповідним запитом прокуратура звернулась до Державної екологічної інспекції Центрального округу (а.с. 40 – 41 т. 1).
У відповідь на вказаний лист Сільрада повідомила окружну прокуратуру листом від 04.12.2025, що у зв`язку із надмірною завантаженістю працівників не має наразі можливості вчасно і належно звернутися до суду з відповідним позовом та не заперечує проти здійснення захисту інтересів територіальної громади прокурором (а.с.44 зворот).
Згідно з відповіддю Державної екологічної інспекції Центрального округу від 09.12.2025 р. (а. с. 41, зворот) ) на запит окружної прокуратури Інспекція повідомила, що не зверталась до суду з позовом до ДСГП "Ліси України" про відшкодування шкоди у розмірі 65745,72грн та просила прокуратуру вжити заходів прокурорського реагування шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Отже, як вбачається зі змісту отриманих листів від позивачів, прокуратурою дотримано порядок, визначений ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", адже Омельницька сільська рада Кременчуцького району та Держекоінспекція Центрального округу просили прокурора вжити заходів прокурорського реагування шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Враховуючи, що прокуратурою було дотримано порядку, визначеного ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" і отримано відповідь згідно якої чітко та однозначно вбачається, що відповідні особи не будуть самостійно вчиняти дії, то подальше дотримання строків прокуратурою за своєю суттю вже буде необґрунтованим зволіканням для ініціювання захисту інтересів.
За наведеного, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин щодо недотримання прокуратурою розумного строку повідомлення позивачів перед зверненням до суду для надання їм можливості належним чином відреагувати на виявлені порушення.
Отже, висновок місцевого господарського суду щодо дотримання прокурором порядку звернення до суду та наявності підстав для задоволення позову у заявленому до стягнення розмірі є обґрунтованим та правомірним.
Доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних рішень не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ДСГП "Ліси України" задоволенню не підлягають, а рішення Господарського суду Полтавської області від 27.04.2026 у справі №917/2421/25 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.04.2026 у справі №917/2421/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 27.04.2026 у справі №917/2421/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.В. Тарасова