Справа № 346/3840/26 
Провадження № 1-кп/346/706/26 

УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 вересня 2026 р. | м. Коломия Коломийський міськрайонний суд  Івано - Франківської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1 
з участю: секретаря ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
потерпілого ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
захисника ОСОБА_6 

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 1-кп/346/706/26, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 15.02.2025 року за № 12025096180000044 щодо 

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та місце проживанння зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, на утриманні нікого не має, методиста з акредитації освітніх программ та модернізації освітнього процессу Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка, не судимого, 

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст.172 КК України,-

ВСТАНОВИВ: 
згідно з обвинувальним актом встановлено наявність наступних розпорядчих документів уповноваженого органу управління комунального закладу фахової передвищої освіти «Коломийський медичний фаховий коледж ім. І.Франка» Івано-Франківської обласної ради - Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської обласної державної адміністрації щодо займаних посад ОСОБА_5 :
- наказ Головного управління охорони здоров?я Івано-Франківської обласної державної адміністрації №423-к від 06.11.2012 року, яким ОСОБА_5 призначено на посаду директора Коломийського медичного коледжу ім. І.Франка з 06.11.2012 року;
- наказ Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської обласної державної адміністрації №386-к від 26.10.2017 року, яким ОСОБА_5 звільнено з посади директора Коломийського медичного коледжу ім. І.Франка та призначено виконувачем обов?язків директора даного закладу;
- наказ Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської обласної державної адміністрації №93-к від 07.05.2019 року, яким ОСОБА_5 призначено на посаду директора Коломийського медичного коледжу ім. І.Франка на умовах контракту з 10.05.2019 року по 09.05 2024 року;
- наказ Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської обласної державної адміністрації №112-к від 27.05.2019 року, яким ОСОБА_5 призначено на посаду директора Коломийського медичного коледжу ім. І.Франка на умовах контракту з 27.05.2019 року по 26.05.2024 року;
- наказ Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської обласної державної адміністрації №51-к від 21.05.2024 року, яким ОСОБА_5 звільнено з посади директора комунального закладу фахової передвищої освіти «Коломийський медичний фаховий коледж і. І.Франка» ІваноФранківської обласної ради з 24.05.2024 року у зв?язку із завершенням строку дії трудового договору, згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- наказ Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської обласної державної адміністрації №54-к від 23.05.2024 року, яким ОСОБА_5 призначено виконувачем обов?язків директора комунального закладу фахової передвищої освіти «Коломийський медичний фаховий коледж ім. ІФранка» Івано-Франківської обласної ради з 27.05.2024 року;
- наказ Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської обласної державної адміністрації №13-к від 21.01.2025 року, яким ОСОБА_5 звільнено з посади виконувача обов?язків директора комунального закладу фахової передвищої освіти «Коломийський медичний фаховий коледж ім. І.Франка» Івано-Франківської обласної ради з 31.01.2025 року.
ОСОБА_4 прийнятий на роботу до Коломийского медичного коледжу ім. І. Франка на посаду викладача хірургії відповідно до наказу №143 директора вказаного навчального закладу від 31.08.1985 року.
Відповідно до рішення Івано-Франківської обласної рад від 29.05.2020 року № 1480-35/2020 Коломийський медичний коледж ім. І.Франка перейменовано на комунальний заклад фахової передвищої освіти «Коломийський медичний фаховий коледж ім. І.Франка» Івано-Франківської обласної ради (далі - Коломийський медичний фаховий коледж ім. І.Франка, коледж). 
Вимогами законодавства України, укладених трудових договорів та установчими документами встановлено повноваження керівника Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка щодо дотримання трудових прав працівників.
Так, згідно зі статутом Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка, затвердженим рішенням Івано-Франківської обласної ради від 19.02.2021 року №104-4/2021:
- п. 6.4. - директор коледжу організовує діяльність коледжу; вирішує питання фінансово-господарської діяльності коледжу, формує його структуру і затверджує штатний розпис відповідно до законодавства, є розпорядником майна і коштів, забезпечує дотримання штатно-фінансової дисципліни; видає накази розпорядження, надає доручення, обов?язкові для виконання усіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами коледжу; відповідає за результати діяльності коледжу перед власником та уповноваженим органом управління; приймає на роботу і звільняє з роботи працівників; забезпечує охорону праці, безпеку життєдіяльності, дотримання законності і порядку;
- п. 6.5. - директор коледжу відповідає за провадження та результати освітньої, економічної та інших видів діяльності у коледжі; 
- п. 7.2. - члени трудового колективу коледжу мають право брати участь в обговоренні і розв?язанні найважливіших питань діяльності коледжу; одержувати інформаційні, нормативні та інші матеріали, що розробляються чи застосовуються в діяльності коледжу.
Згідно з контрактом від 27.05.2019 року, укладеним між Департаментом охорони здоров?я Івано-Франківської обласної державної адміністрації та ОСОБА_5 , який призначений на посаду директора Коломийского медичного коледжу ім. І. Франка:
- п. 2. - керівник здійснює безпосереднє управління діяльністю Коломийського медичного коледжу ім. І.Франка та є представником закладу у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах наданих повноважень;
- п. 5. - керівник має право:
* пп. 4) приймати на роботу та звільняти з роботи працівників закладу, визначати їх функціональні обов?язки, застосовувати до них заходи заохочення та стягнення;
* пп. 10) видавати в межах своїх повноважень накази та розпорядження, давати обов?язкові до виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами закладу доручення;
* пп. 11) вирішувати питання фінансово-господарської діяльності закладу, розробляє його структуру та штатний розпис та подає на затвердження уповноваженому органу управління;
- п. 6. - керівник зобов?язаний забезпечити:
* пп. 10) дотримання закладом вимог законодавства, забезпечення виконання в установлені строки вимог органів, що забезпечують здійснення фінансового контролю, та їх територіальних підрозділів;
* пп. 14) створення належних умов праці відповідно до вимог законодавства, дотримання прав працівників відповідно до законодавства про працю;
- п. 19. - керівник несе відповідальність за:
* пп. 2) недотримання вимог законодавства про працю та охорону праці у закладі;
* пп. 4) адміністративну, господарську, кадрову, фінансову діяльність закладу, раціональне та ефективне використання бюджетних коштів.
Вимогами Конституції України встановлено: ст. 43 - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Вимогами Кодексу Законів про працю України передбачено: 
- ст. 5-1 - держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи;
- ст. 31 - роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором;
- ст. 141 - роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту;
- п. 1 ст. 40 - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;
- ст. 42 - при скороченні чисельності чи штату працівників у зв?язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці; 
- п. 3 ст. 42 - при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;
- ст. 49-2 - при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством;
- ст. 235 - рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно з Конвенцією Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року» від 22.06.1982 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 року:
- ст. 4 - трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.
- п. «а» ч. 2 ст. 9 - тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю.
Згідно із Законом України «Про виконавче провадження»:
- ч. 1 ст. 65 - рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону;
- ч. 2 ст. 65 - рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження;
- ч. 1 ст. 63 - за рішеннями, за якими боржник зобов?язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження;
- ч. 2 ст. 63 - у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність;
- ч. 3 ст. 63 - виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомленя про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Встановлено наявність наступних управлінських рішень директора Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка щодо працівника ОСОБА_4 та результатів їх оскарження:
- 25.08.2022 року директор Коломийского медичного фахового коледжу ім. І.Франка ОСОБА_5 видав наказ №14-к, яким викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» ОСОБА_4 звільнено з 30.08.2022 року в зв?язку зі скороченням чисельності працівників.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10.01.2023 року в справі №346/3900/22 вищевказаний наказ директора Коломийского медичного фахового коледжу ім. І.Франка ОСОБА_5 №14-к від 25.08.2022 року щодо звільнення ОСОБА_4 визнано незаконним та скасовано.
Вказаним рішенням суду ОСОБА_4 поновлено на посаді викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» в Коломийському медичному фаховому коледжі ім. І.Франка та з вказаного закладу освіти стягнуто на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу 41 758,20 грн. Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі допущено до негайного виконання.
Серед порушень, які стали підставою прийняття вищенаведеного рішення судом, було те, що при вирішенні питання про скорочення працівників не враховано кваліфікацію та продуктивність праці ОСОБА_4 у порівнянні з іншими працівниками - викладачами аналогічної дисципліни, не враховано, що ОСОБА_4 має найбільший тривалий безперервний стаж роботи викладача в коледжі - 37 років, його співавторство в 4 навчальних посібниках, стаж практикуючого хірурга 7 років.
Вказані вище обставини суд визнав істотним порушенням процедури звільнення ОСОБА_4 з роботи та істотним порушення його трудових прав.
Однак, 13.01.2023 року в зв?язку з відмовою директора Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка ОСОБА_5 поновити на роботі ОСОБА_4 та негайно виконати рішення Коломийського міськрайонного суду від 10.01.2023 року в справі №346/3900/22, Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №70746637, спрямоване на примусове виконання даного судового рішення.
18.01.2023 року Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на Коломийський медичний фаховий коледж ім. І.Франка через відмову директора ОСОБА_5 негайно виконати рішення суду накладено штраф у розмірі 5 100 грн. з попередженям про кримінальну відповідальність.
24.01.2023 року Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на Коломийський медичний фаховий коледж ім. І. Франка через подальшу відмову директора ОСОБА_5 негайно виконати рішення суду накладено штраф у подвійному розмірі - 10 200 грн. з попередженням про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.
31.01.2023 року Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Коломийського районного відділу поліції направлено повідомлення про вчинення службовими особами Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України.
Ураховуючи наведене, встановлено, що ОСОБА_5 , являючись директором Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка, був уповноважений організовувати діяльність коледжу, формувати, розробляти та затверджувати його структуру і штатний розпис відповідно до законодавства, приймати та звільняти з роботи працівників, забезпечувати дотримання вимог законодавства, видавати в межах своїх повноважень накази та розпорядження, створювати належні умови праці відповідно вимог законодавства, дотримуватися прав працівників відповідно до законодавства про працю.
Однак, ОСОБА_5 умисно та всупереч вимог ст. 43 Конституції України, ст. 5-1, ст. 141, п. 1 ст. 40, ст. 42, п. 3 ст. 42, ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з особистих мотивів, що ґрунтувалися на тривалих неприязних відносинах, які виникли, зокрема, через часте відстоювання на зборах колективу викладачем ОСОБА_4 своєї думки та професійної позиції з найважливіших питань діяльності коледжу, що є правом члена трудового колективу, згідно з п. 7.2 статуту коледжу, а також різку критику ним управлінських рішень директора, реалізовуючи свій злочинний намір на припинення трудових відносин з ОСОБА_4 та при цьому, керуючись особистою неприязню та упередженим ставленням до вказаного працівника, 25.08.2022 року видав наказ №14-к, яким звільнив з роботи викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» ОСОБА_4 , зазначивши його як такого, що підлягає звільненню у зв?язку зі скороченням чисельності працівників, при цьому не надавши ОСОБА_4 перевагу на залишення на роботі, як працівнику з більш високою кваліфікацією, продуктивністю праці та з більш тривалим безперервним стажем роботи в даному навчальному закладі, чим порушив законодавство про працю та незаконно звільнив ОСОБА_4 з роботи, що встановлено рішенням суду від 10.01.2023 року в справі №346/3900/22, а також у подальшому чинив перешкоди у відновленні порушених трудових прав викладача Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка – ОСОБА_4 та відмовлявся належним чином поновити його на роботі.
Крім того, встановлено наявність наступних управлінських рішень директора Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка щодо працівника ОСОБА_4 та результатів їх оскарження.
09.02.2023 року директором Коломийського медичного фахового коледжу ім. I.Франка ОСОБА_5 видано наказ №6-к про поновлення ОСОБА_4 на посаді викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» з 31.08.2022 року, без педагогічного навантаження на 2022/2023 н.р. у зв?язку з відсутністю резерву годин з предмету «Медсестринство в хірургії», підстава: рішення Коломийського міськрайонного суду від 10.01.2023 року в справі № 346/3900/22.
24.03.2023 року директором коледжу ОСОБА_5 видано наказ №11-к про оголошення ОСОБА_4 догани за порушення трудової дисципліни, а саме за неодноразове невиконання посадових обов?язків.
31.03.2023 року відповідно до виданого наказу №13-к директором коледжу ОСОБА_5 звільнено ОСОБА_4 з посади викладача Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка за систематичне невиконання без поважних причин обов?язків, покладених нього трудовим договором, оскільки до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
12.06.2023 року рішенням Коломийського міськрайонного суду в справі №346/1775/23, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30.08.2023 року, визнано незаконними та скасовано: наказ директора Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка ОСОБА_5 №6-к від 09.02.2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_4 »; наказ директора Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка ОСОБА_5 №11-к від 09.02.2023 року «Про оголошення догани викладачу ОСОБА_4 »; наказ директора Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка ОСОБА_5 №13-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_4 ».
Ухвалюючи таке рішення суд виходив з наступного.
Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов?язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов?язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов?язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.
Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов?язків.
З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що спосіб, в який було виконано рішення ОСОБА_5 , жодним чином не свідчить про те, що статус ОСОБА_4 було відновлено в тому обсязі, який мав місце до звільнення з роботи. Рішення про поновлення на роботі не може постановлятися під умовою та має відповідати резолютивній частині судового рішення, на виконання якого приймається.
Крім того, відповідно до вказаного рішення суду встановлено, що ОСОБА_4 мав бути поновлений на раніше займаній посаді та йому повинно було бути забезпечено виконання раніше обумовленого трудовим договором обсягу роботи, який мав місце до його звільнення. Оскільки відповідна вимога закону виконана у повній мірі не була, ОСОБА_4 обгрунтовано відмовлявся від виконання самовільно покладених на нього роботодавцем обов?язків, а відповідно і відсутні підстави стверджувати, що ним було порушено трудову дисципліну, що мало б своїм наслідком подальше звільнення.
Той факт, що у подальшому до оспорюваного наказу про поновлення на роботі були внесені зміни, також висновків суду не спростовує, оскільки останні мали місце вже після відкриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 382 КК України та свідчать про намагання представника відповідача уникнути можливої кримінальної відповідальності. Факт же закриття виконавчого провадження, який був обумовлений саме зверненням про внесення відомостей до ЄДРД про вчинене кримінальне правопорушення, що полягало у невиконанні рішення суду, жодним чином не свідчить про те, що останнє було виконано належним чином.
Отже, суд прийшов до висновку, що як наказ про поновлення ОСОБА_4 на роботі, так і наказ про накладення дисциплінарного стягнення та подальше звільнення з роботи підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають вищевикладеним вимогам та правилам, визначеним у Кодексі законів про працю України.
Ураховуючи наведене, встановлено, що ОСОБА_5 , являючись директором Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка, був уповноважений організовувати діяльність коледжу, формувати, розробляти та затверджувати його структуру і штатний розпис відповідно до законодавства, приймати та звільняти з роботи працівників, забезпечувати дотримання вимог законодавства, видавати в межах своїх повноважень накази та розпорядження, створювати належні умови праці відповідно до вимог законодавства, дотримуватися прав працівників відповідно до законодавства про працю.
Однак, ОСОБА_5 умисно та всупереч вимог ст. 43 Конституції України, ст. 5-1, ст. 31, ст. 141, ст. 235 Кодексу Законів про працю України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, на грунті неприязних відносин та упередженого ставлення до ОСОБА_4 , керуючись особистими мотивами, що підтверджувалися висловлюваннями ОСОБА_5 в період вчинення кримінального правопорушення до ОСОБА_4 : «Ти в коледжі не будеш працювати, допоки я тут буду директором», « Я тебе знищу», «Я тебе звільню», а на спроби ОСОБА_4 та інших осіб залагодити конфлікт відповідав: «Примирення неможливе», «Це «справа принципу», щоб Перцович не повернувся на роботу в коледж», з метою недопущення викладача ОСОБА_4 до роботи в Коломийському медичному фаховому коледжі ім. І. Франка, створював штучні перешкоди у поновленні його порушених трудових прав у вигляді прийняття рішення про поновлення на роботі (наказ №6-к від 09.02.2023 року), постановленого під умовою - «без педагогічного навантаження на 2022/2023 н.р. в зв?язку з відсутністю резерву годин з предмету «Медсестринство в хірургії»», а також усвідомлюючи, що ОСОБА_4 був неналежним чином поновлений на роботі та ним, як директором закладу, не були створені умови, за яких працівник може здійснювати свої трудові обов?язки у порядку, що мав місце до незаконного звільнення, 24.03.2023 року видав наказ №11-к про оголошення ОСОБА_4 догани за порушення трудової дисципліни, а саме «за неодноразове невиконання посадових обов?язків» через відсутність на робочому місці, чим повторно грубо порушив законодавство про працю.
У подальшому, продовжуючи свої незаконні дії, спрямовані на реалізацію злочинного наміру щодо припинення трудових відносин з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 умисно, керуючись особистими мотивами, 31.03.2023 року видав наказ №13-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_4 », яким ОСОБА_7 звільнено з посади викладача Коломийського медичного фахового коледжу ім. І.Франка «за систематичне невиконання без поважних причин обов?язків, покладених на нього трудовим договором, оскільки до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани», чим повторно незаконно звільнив працівника з роботи з особистих мотивів, що встановлено рішенням суду від 12.06.2023 року в справі №346/1775/23.
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 та 2 ст.172 КК України, як незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів, а також інше грубе порушення законодавства про працю; незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів, а також інше грубе порушення законодавства про працю, що вчинене повторно.
В судовому засіданні захисник підтримав подане письмове клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття вказаного кримінального провадженняу зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, в якому зазначено, що оскільки кримінальні правопорушення, вчинення яких інкриміновано ОСОБА_5 , відносяться до категорії кримінальних проступків (ч. 1 ст. 172 КК України), а також нетяжких кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 172 КК України) та відповідно до версії сторони обвинувачення, викладеної в обвинувальному акті, вчинені ним: за епізодом за ч.1 ст. 172 КК України в період з 25.08.2022 року (дата видання першого наказу про звільнення потерпілого ОСОБА_4 , який у подальшому визнаний протиправним у судовому порядку) по 31.01.2023 року (остання дата періоду, впродовж якого ОСОБА_5 чинив перешкоди у відновленні порушених трудових прав ОСОБА_4 ); за епізодом за ч. 2 ст. 172 КК України - з 09.02.2023 року (дата видання наказу про поновлення ОСОБА_4 на посаді без педагогічного навантаження, який у подальшому визнаний протиправним у судовому порядку) по 31.03.2023 року (дата видання другого наказу про звільнення ОСОБА_4 , який у подальшому визнаний протиправним у судовому порядку). Крім того, враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172 КК України, є нетяжким злочином, санкція якого взагалі не передбачає покарання у виді позбавлення волі, вчинення дій, інкримінованих ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 172 КК Україн не переривало строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення дій, що інкриміновані йому як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172 КК України. Від досудового розслідування та суду ОСОБА_5 не ухилявся, вчинення будь-яких інших кримінальних правопорушень органом досудового розслідування у період з 31.03.2023 року по 31.03.2026 йому не інкриміновано, що свідчить про те, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності відносно нього не переривались. ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнає, однак, на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності згідний, наслідки такого звільнення йому роз`яснені та зрозумілі.
Крім того, захисник просить залишити без розгляду цивільний позов потерпілого, роз`яснивши йому право на звернення із ним в порядку цивільного судочинства, а також вирішити питання про долю речового доказу, залишивши його при матеріалах кримінального провадження. 
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав подане його захисником клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також в судовому засіданні заявив про згоду на таке звільнення; винним себе не визнає, просить закрити кримінальне провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурор, враховуючи, що сплив встановлений законом строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності - 3 роки з дня вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, в тому числі як повторно нетяжкого злочину за ч.2 ст.172 КК України, з 2022 року по даний час він в розшуку не перебував, інших кримінальних проваджень щодо нього не було розпочато, не заперечує проти задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. З приводу посилань потерпілого на існування наказу від 15.11.2023 року, як на підставу не спливу строку давності, прокурор зазначила, що вказаний наказ згідно з обвинувальним актом не інкримінається обвинуваченому.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаного клопотання, оскільки вважає, що строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не сплив, оскільки існує наказ щодо потерпілого, датований 15.11.2023 року, який ним в судовому порядку не оскаржувався. 
Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дійшов до наступних висновків. 
Згідно з правилами ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. 
Відповідно до ч.1 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. 
За змістом ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Таким чином, згідно з приписами вказаної статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені законом строки, обчислення яких призупиняється в разі ухилення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від досудового розслідування або суду та переривається у випадку скоєння зазначеною особою нового кримінального правопорушення.
Ухвалою Верховного Суду від 22.05.2018 року № 665/2387/14-к встановлено, якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальна справа щодо цієї особи.
Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої ст.12 КК України, дії, що кваліфікуються за ч. 1 ст.172 КК України, віднесені до кримінального проступку, (за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на той самий строк), а за ч. 2 ст.172 КК України - до нетяжкого злочину (за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років, або виправні роботи на строк до двох років, або апробаційний нагляд на строк до трьох років).
Пунктами 1-2 частини 1 статті 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до ч.2, 4 ст.12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі; нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Отже, кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_5 , є кримінальним проступком та нетяжким злочином та з моменту їх вчинення ( в тому числі останнього з них), вказаного в обвинувальному акті (з 25.08.2022 року по 31.03.2023 року), минуло відповідно більше двох та трьох років.
Частиною 2 статті 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Відповідно до ч.3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.02.2021 року в справі № 192/3301/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст.49 КК України, та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 року по справі № 350/1218/16-к зазначив, що відповідно до положень ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 не ухилявся від досудового розслідування або суду, не вчинив новий злочин (а.п. 55).
Згідно з п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. 
Відповідно до положень ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. 
Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст.314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право прийняти рішення про закриття кримінального провадження у випадках встановлених п. 5-8, 10 ч.1 та ч.2 ст.284 КПК України.
Відповідно до ч.7 ст.284 КПК України у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.
За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Обвинувачений надав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження відносно нього із цих підстав.
Отже, враховуючи, що на час розгляду кримінального провадження з дня вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст.172 КК України, які відносяться до кримінального проступку та нетяжкого злочину, минуло більше трьох років, за цей період перебіг давності не зупинявся та не переривався (за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 172 КК України, який відноситься до нятяжких, не передбачено покарання у вигляді позбавлення волі), а також відсутні обставини, через які давність не застосовується відповідно до ч.4-6 ст.49 КК України, перевіривши законність заявленного клопотання та отримавши вказану згоду обвинуваченого, суд приходить до переконання, що клопотання захисника підлягає задоволенню, обвинувачений звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п.1, 2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закриттю.
Заперечення потерпілого з приводу того, що строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не спливли та перервані, оскільки до їх закінчення він вчинив нове кримінальне правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки згідно з даними довідки про судимості ОСОБА_5 (станом на 07.09.2026 року (а.п.55)) обвинувачений інших злочинів протягом трьох років з дня вчинення інкримінованих йому кримінальних правопрушень не вчиняв. В матеріалах кримінального провадження відсутній вирок суду, який набрав законної сили, відносно ОСОБА_5 . Даних про те, що в зазначений трьохрічний строк ОСОБА_5 ухилявся від досудового розслідування або суду матеріали цього кримінального провадження не містять. 
Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного/обвинуваченого від слідства чи суду. Водночас, будь-яких даних, які би свідчили про ухилення обвинуваченого від слідства чи суду, не встановлено. 
В цьому кримінальному провадженні кримінальні правопорушення обвинуваченим вчинені в період з 25.08.2022 року по 31.03.2023 року, а тому доводи потерпілого в цій частині є неспроможними. Також, згідно з даними обвинувального акту, незаконність наказу, виданого обвинуваченим щодо потерпілого 15.11.2023 року, не інкримінується обвинуваченому в цьому кримінальному провадженні.
Варто звернути увагу, що за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину (аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 552/5595/18).
Суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілого права звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. 
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Питання про речовий доказ слід вирішити відповідно до правил ст.100 КПК України.
В зв`язку із звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриттям кримінального провадження поданий потерпілим цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальними правопрушеннями, слід залишити без розгляду.
На підставі наведеного, ст. 49 КК України та, керуючись ст.ст. 100, 128, 129, 284, 285, 286, 288, 314, 372, 392 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В: 

клопотання задовольнити.
Звільнити  ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1, 2 ст. 172 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 15.02.2025 року за № 12025096180000044, про обвинувачення  ОСОБА_5 за ч. 1, 2 ст.172 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. 
Речовий доказ – аудіозапис розмови між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , збережений на диску для лазерних систем зчитування інформації з написом «Fiesta CD-R» ( файл під назвою «Коледж»), - зберігати при матеріалах кримінального провадження, які наявні в Коломийській окружній прокуратурі. 
Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, - залишити без розгляду.
Роз`яснити потерпілому  ОСОБА_4 , що він має право на пред`явлення такого позову в порядку цивільного судочинства.
Копію ухвали негайно після її оголошення вручити сторонам кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Коломийський міськрайонний суд.
Повний текст ухвали складено 08.09.2026 року о 10:15 год.

Головуючий суддя : | ОСОБА_1