Справа №592/3443/26
Провадження №2-о/592/101/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 липня 2026 року          м.Суми 

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючої судді Корольової Г.Ю., присяжних Іващенка В.О., Денщикової Т.В., за участю секретаря судового засідання Перев`язки К.А., представника заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Сумський відділ №2 УДМС України в Сумській області про визнання особи безвісно відсутньою, 

У С Т А Н О В И В:
Представник заявника ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду міста Суми із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.
Подану заяву обґрунтовано тим, що заявник є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька почала з 2012 року їздити на заробітки до рф, періодично приїздила до дому, телефонувала, коли була відсутня дома. З 2021 року зв`язок з ОСОБА_5 втрачено, не написала листа, не повідомила ніяких іншим способом свого перебування. Намагалися знайти її, але результати виявилися безрезультатними. Встановлення факту визнання безвісно відсутньою ОСОБА_5 є необхідним для реалізації наданих законом заявнику прав щодо розпорядження (опіки) належним останньому на праві власності майном – квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить заявнику, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . На підставі викладеного, заявник просить визнати безвісно відсутньою ОСОБА_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми від 06.03.09.2026 відкрито провадження в порядку окремого провадження.
У судовому засіданні представник заявника та сам заявник подану заяву підтримали, просили задовольнити заяву з викладених підстав.
Представник заявника залучив і в якості заінтересованої особи – ОСОБА_5 , саме яку і просить визнати безвісно відсутньою і до суду з`явитися ніяк не могла. 
Заінтересовані особи – ОСОБА_4 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Від заінтересованої особи – ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.
Вислухавши вступне слово представника заявника, самого заявника, свідчення свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що заявник є батьком ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Відповідно акту обстеження житлових умов про фактичне проживання або відсутність, складений самим адвокатом за участю свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 не проживає. 
У судовому засіданні і сам заявник, так і свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 повідомили, що ОСОБА_5 з 2012 року не проживає у цієї квартирі і виїхала за межі України до рф, де спочатку працювала, а потім вийшла заміж, народила двох дітей і з 2021 року до батьків не приїжджає, чому втрачений зв`язок їм невідомо.
З приводу оголошена розшуку ОСОБА_5 заявник нікуди не звертався. 
Заявник вказує на те, що його донька за місцем своєї реєстрації та проживання більше 10 років відсутня , а здійснені заходи її розшуку не надали ніяких відомостей, вказане і зумовило звернутися до суду із заявою про визнання ОСОБА_5 безвісно відсутньою.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Цивільне процесуальне законодавство передбачає можливість зміни в судовому порядку правового статусу фізичної особи шляхом визнання її безвісно відсутньою чи оголошення її померлою, що визначено п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України. Необхідність у зміні правового статусу фізичної особи виникає у зв`язку з тим, що невизначеність правового становища особи, яка тривалий час відсутня у місці свого постійного проживання, створює певні перешкоди щодо реалізації суб`єктивних прав фізичними та юридичними особами, які перебувають із нею в певних правовідносинах.
Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
Законодавець пов`язує визнання особи безвісно відсутньою зі встановленням відповідного юридичного складу, тобто сукупністю взаємопов`язаних юридичних фактів, що становлять предмет доказування.
Такою сукупністю юридичних фактів, тобто юридичним складом, є: 1) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; 3) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; 4) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.
Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).
При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 760/3112/16-ц, від 29.09.2019 у справі № 225/2576/17, від 22.11.2018 у справі № 225/882/17, від 07.05.2018 у справі № 225/1297/17.
Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.
Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України письмові матеріали справи не містять доказів вжиття заявницею заходів щодо розшуку її брата.
Сам по собі факт втрати зв`язку заявника із фізичною особою і фактична відсутність у заявника відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання цієї особи безвісно відсутньою, вказані правові висновку викладені у постановах Верховного Суду від 09.04.2025 у справі № 202/14972/23; від 05.06.2024 у справі № 183/7128/23.
Крім того, Верховний Суд у своїх постановах від 09.10.2024 у справі № 754/7858/23 та 05.06.2024 справа № 183/7128/23 наголошував на тому, що сам по собі факт оголошення фізичної особи в розшук, факт її не проживання за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання фізичної особи безвісно відсутньою.
Суд звертає увагу на те, що заявник вказує про втрату зв`язку із ОСОБА_5 з 2021 року, проте докази вказаному відсутні.
Крім того, стороною заявника не надано доказів існування обставини, що загрожували смертю ОСОБА_5 , яка багато років виїхала до рф, створила там сім`ю та народила двох дітей або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Саме твердження про те, що від неї відсутні листи, або втрачений зв`язок, яка проживає триивалий час у рф без жодних доказів в розумінні ст. 76-80 ЦПК України, не можуть бути прийняті до уваги судом.
Також, письмові матеріали справи не містять доказів того, що заявник звертався із заявою про зникнення ОСОБА_5 до органів Національної поліції України, відповідно відсутні докази внесення даних про зникнення особи до ЄРДР.
Таким чином, з`ясувавши всі обставини у справі, судом не встановлено достатніх підстав, які б надали суду можливість визнати ОСОБА_5 безвісно відсутньою за особливих обставин, адже визнання особи безвісно відсутньою є крайньою мірою і може застосовуватися лише у випадках встановлених законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. 43, 246 ЦК України, ст. 12, 13, 76 - 81, 259, 263 - 265, 293, 305, 306 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_5 безвісно відсутньою.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заявник – ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .
Заінтересовані особи: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , Сумський відділ №2 УДМС України в Сумській області, м.Суми, вул.Нижньохолодногірська, 8.

Повний текст рішення суду складено 10.07.2026.

Головуюча Галина КОРОЛЬОВА 

Присяжні: Вадим ІВАЩЕНКО

Тетяна ДЕНЩИКОВА