20.08.2026 Провадження по справі № 2/940/747/26 
Справа № 940/1088/26

РІШЕННЯ
Іменем України

20 серпня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) платника аліментів з дня пред`явлення позову до суду і до припинення навчання або до досягнення нею двадцяти трьох років.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивачки ОСОБА_1 . Із 02.09.2025 позивачка навчається в Національному університеті цивільного захисту України на 1 курсі очної (денної) форми навчання за спеціальністю С4 «Психологія», строк закінчення навчання - червень 2029 року.
Позивачка зазначила, що оскільки нею здійснюються щомісячно витрати на придбання навчально-методичних посібників, підручників, продуктів харчування, одягу, проїзду, оплату оренди кімнати для проживання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги відповідача. 
Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 30.06.2026 відкрито провадження в справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
08.07.2026 представник відповідача адвокат Неживок І.В. надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог вказуючи, що відповідно до вимог закону аліменти на повнолітню доньку підлягають до стягнення у випадку, якщо особа має матеріальну можливість їх надавати. Однак, на теперішній час відповідач ніде не працюю, в зв`язку з чим не має можливості надавати кошти на утримання доньки. Жодних доходів відповідач не отримує, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахування доходу, нарахування (перерахування) податку та військового збору станом на 06.07.2026 за 2025 рік та по травень 2026 року. 
Крім того зазначено, що на утриманні відповідача перебувають діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 11.09.20) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 23.05.24). Також відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 . Дружина відповідача є інвалідом третьої групи та натепер перебуває в соціальній відпустці по догляду за сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
До того ж, представник відповідача вказує, що на підтвердження вимоги позивачки про стягнення аліментів не подано жодного доказу, що відповідач має можливість надавати відповідну матеріальну допомогу.
05.08.2026 представник позивачки адвокат Безугла І.С. надала відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивачкою належними доказами підтверджено, що вона навчається за денною формою навчання, не має постійного доходу, несе витрати на оплату навчання, проживання, харчування, проїзд та придбання навчальної літератури, а тому дійсно потребує матеріальної допомоги. При цьому доводи відповідача про відсутність можливості сплачувати аліменти, на думку представника позивачки, є передчасними та не свідчать про неможливість виконання ним батьківського обов`язку. Сам по собі факт відсутності офіційного працевлаштування не означає автоматичної відсутності матеріальної можливості надавати утримання. Відповідач не надав суду належних та достатніх доказів того, що він повністю позбавлений будь-яких джерел доходу чи майна, за рахунок яких може виконувати свій обов`язок щодо утримання повнолітньої доньки. До того ж, посилання відповідача на перебування на його утриманні дружини та двох малолітніх дітей саме по собі також не звільняє його від обов`язку брати участь в утриманні повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Такі обставини можуть бути враховані судом лише при визначенні розміру аліментів, але не є підставою для відмови в позові.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,позивачка ОСОБА_1 є дочкою відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .
Згідно з довідкою № 238-ДВ/88 від 10.12.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 02.09.2025 навчається в Національному університеті цивільного захисту України на 1 курсі очної (денної) форми навчання за спеціальністю С4 «Психологія», строк закінчення навчання - червень 2029 року. Навчається за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб, стипендією не забезпечена. 
Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає доведеним, що у зв`язку з навчанням позивачка ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги. 
Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200 СК України).
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ч. 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13.04.2021 у справі №308/4214/18.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, позивачка просить суд стягувати на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. 
Натомість відповідач заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачці через відсутність доходів, наявності двох дітей та дружини інваліда, яка перебуває в декретній відпустці. 
На обґрунтування цих обставин надано належні та допустимі докази, на підставі яких судом встановлено, що відповідач є батьком малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дружина ОСОБА_5 є особою з інвалідністю 3 групи, також за період з 2025 року по травень 2026 року відповідач доходів не отримував, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахування доходу, нарахування (перерахування) податку та військового збору станом на 06.07.2026.
З огляду на зазначені обставини, суд зауважує, що відсутність відомостей про доходи, працевлаштування відповідача, який за віком є працездатним, не звільняє його від обов`язку по утриманню своєї повнолітньої дитини. Відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів того, що він повністю позбавлений будь-яких джерел доходу чи майна, за рахунок яких може виконувати свій обов`язок щодо утримання повнолітньої доньки.
Одночасно посилання відповідача на перебування на його утриманні дружини, яка має інвалідність 3 групи, та двох малолітніх дітей саме по собі також не звільняє його від обов`язку брати участь в утриманні повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. 
Водночас позивач просить суд стягнути на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Проте, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме в такому розмірі.
Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, враховуючи наявність у відповідача двох малолітніх дітей, дружини, яка має інвалідність та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки щомісячно аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, на період навчання, починаючи з 22.06.2026 і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення позивачкою двадцяти трьох років.
На переконання суду такий розмір аліментів відповідає вимогам закону, є співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, може забезпечувати частину потреб позивачки, яка продовжує навчання, при цьому не призведе до погіршення матеріального становища відповідача. 
Відтак, враховуючи наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи надані докази, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.
Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо  розподілу між сторонами судових витрат. 
Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відтак, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1331 грн 20 коп.
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Відтак, у контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.
Керуючись статтями 182, 199, 200 СК України, статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 264, 279, 354 ЦПК України, суд 
вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , щомісячно аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, на період навчання, починаючи з 22.06.2026 та до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення ОСОБА_1  двадцяти трьох років. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок на рахунок UA908999980313111256000026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП).
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В.МАНДЗЮК