ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/24167/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Кальника В.В., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №046350015648 від 22.07.2025 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 період роботи з 24.01.1996 по 12.12.2011, за Списком №2 — період роботи з 12.12.2011 по 09.03.2017, а також повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Не погодившись із зазначеним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки роботодавця позивача ліквідовано, рішення комісії з підтвердження пільгового стажу відсутнє, а тому відсутні підстави для зарахування спірних періодів роботи до спеціального стажу.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.07.2025 №046350015648 йому відмовлено у призначенні пенсії з мотивів відсутності пільгового стажу.
Підставою для незарахування періодів роботи стало посилання відповідача на ліквідацію підприємства та відсутність рішення відповідної комісії.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість такої позиції відповідача.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що уточнюючі довідки подаються лише у випадку, коли у трудовій книжці відсутні відомості, необхідні для підтвердження спеціального стажу.
Як правильно встановив суд першої інстанції, трудова книжка позивача містить повні та послідовні записи щодо всіх спірних періодів роботи, займаних посад, переведень та проведення атестації робочих місць.
Крім того, матеріали справи містять архівну довідку Архівного управління Кам`янської міської ради від 26.06.2025 №Д-21/2-09/867, яка повністю підтверджує записи трудової книжки та містить інформацію про займані позивачем посади, відповідні накази, розпорядження, а також документи щодо атестації робочих місць.
Таким чином, наявні у справі документи є взаємоузгодженими та підтверджують виконання позивачем робіт, які відповідно до законодавства відносяться до Списків №1 та №2.
Сам по собі факт ліквідації підприємства не свідчить про відсутність у особи права на пільгове пенсійне забезпечення та не може бути підставою для неврахування належних документів, які підтверджують спеціальний стаж.
Колегія суддів зазначає, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було недостатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.
Наведені висновки узгоджуються з правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Водночас, слід звернути увагу, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі по тексту - Порядок №22-1) встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів, які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.
Однак, матеріали даної справи не містять, а пенсійним органом в обґрунтування правомірності прийняття оспорюваного рішення не надано до суду доказів самостійного звернення до відповідних установ з метою отримання додаткових документів для підтвердження пільгового стажу позивачки.
Водночас, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.
Натомість, в даному випадку пенсійним органом покладено тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав виключно на позивача.
Слід враховувати також актуальну практику Верховного Суду щодо спірних правовідносин, а саме позицію, що викладена у постанові від 28.01.2025 у справі №300/8132/23 про те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Разом з тим, у разі якщо остання містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності) то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637. Також у разі неможливості одержання необхідних документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями) трудовий стаж може бути установлений на підставі показань не менше двох свідків , які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до повторення правової позиції, викладеної у відзиві на позов, якій суд першої інстанції надав належну оцінку.
Жодних нових доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не надано.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належного способу захисту порушеного права.
Оскільки рішення про відмову приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за принципом екстериторіальності відповідно до Порядку №22-1, саме цей орган є належним відповідачем щодо обов`язку здійснити зарахування спірних періодів спеціального стажу та повторно розглянути заяву позивача.
Обраний судом спосіб захисту відповідає вимогам статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, є ефективним та забезпечує поновлення порушеного права без підміни дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, якщо встановить, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав належну оцінку доказам, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у строк та порядку, визначених статтями 328– 331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов