Справа №:755/18068/25
Провадження №: 2/755/1545/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі: 
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Лазоришин А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и в:

У вересні 2025 року Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість:
- за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13402,76 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2291,87 грн, три відсотки річних у розмірі 602,57 грн;
- за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 21114,71 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3610,62 грн, три відсотки річних у розмірі 949,29 грн;
- за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15383,54 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 2886,99 грн, три проценти річних у розмірі 757,01 грн;
- за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 29027,55 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 5168,78 грн, три проценти річних у розмірі 1363,07 грн;
- за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 22591,95 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3127,36 грн, три проценти річних у розмірі 822,75 грн, пені у розмірі 1001,01 грн;
- за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 29397,72 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 4168,25 грн, три проценти річних у розмірі 1087,22 грн, пені у розмірі 1 322,79 грн;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1517,13 грн;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 690,72 грн;
- заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 48,89 грн.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». На виконання вимог Закону КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. 
Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. За адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі, які є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Проте, відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті з 01 травня 2018 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка складає 162334,55 грн з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних збитків. Розрахунок заборгованості на послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, здійснюється за тарифами, які закріплені Розпорядженнями КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована (перелік розпоряджень додається). Отже, згідно із зазначеними нормами законодавства відповідачі зобов`язані оплатити спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Позивач має право вимагати від Відповідачів виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.
Також вказує, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - Новий Кредитор/Позивач) було укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір цесії), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Ухвалою суду від 26 листопада 2025 року клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін задоволено. Ухвалено перейти до розгляду справи №755/18068/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
16 жовтня 2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відзив мотивовано тим, що позивачем пропущено позовну давність до вимог, які нараховані до лютого 2017 року.
Вказує про безпідставність нарахування обсягів спожитих комунальних послуг за нормативами споживання, виходячи з кількості зареєстрованих осіб а не на підставі показників індивідуального приладу обліку. Вважає такий підхід незаконним, оскільки таке нарахування стало прямим наслідком невиконання самим позивачем свого прямого обов`язку.
Посилається на ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» в статті 17 якого зазначено що саме за рахунок суб`єкта господарювання, що надає послуги проводиться періодична повірка вимірювальної техніки. Вказує, що відповідальність за проведення цих робіт також покладається на виконавця послуг.
Вказує, що такий обов`язок був деталізований у пунктах 9, 30, 32 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року». Згідно вказаних Правил, саме виконавець послуг мав контролювати міжповірочні інтервали, забезпечувати проведення періодичної повірки за власний рахунок та брати квартирні засоби обліку на абонентський рахунок.
Таким чином відповідач вказує, що позивач не мав права знімати лічильник з обліку та переходити на нарахування за нормативами. Всі нарахування, здійснені за нормативами споживання через прострочену з вини позивача повірку, є безпідставними та не підлягають стягненню.
Крім того зазначає, що неправильність нарахування споживання комунальних послуг позивач здійснює виходячи з 5 зареєстрованих осіб, в той час як в квартирі з вересня 2016 року зареєстровано лише двоє.
Звертає увагу, що позивачем не надано доказів що відповідач, як споживач комунальних послуг користувався наданими позивачем комунальними послугами а сама лише реєстрація у житловій квартирі не підтверджує таких обставин.
Також вказує на неправомірність нарахування відсотків та інфляційних збитків під час воєнного стану. Та звертає увагу на неправомірність нарахування санкцій на незаконну нараховану суму боргу.
Також відповідач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати які понесені у зв`язку з наданням правової допомоги у розмірі 18000,00 грн.
23 грудня 2025 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від позивача, які за своїм змістом є відповіддю на відзив, в яких позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Учасники справи та/або їх представники в судове засідання не з`явились. 
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
На момент виникнення спірних правовідносин, діяли Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги). 
Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання;
Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання;
Відповідно до частин другої, третьої статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» 1998 року, засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповіркові інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології.
Підприємства, організації та фізичні особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повiрку. Порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.
Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 у редакції, чинній на час виникненя спірних правовідносин, передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що саме КП «Київтеплоенерго» як виконавець послуг з централізованого водопостачання та водовідведення несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку відповідачів, його обслуговування і ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.
Включення до тарифів плати за повірку приладів обліку води, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, не залежить від дій відповідачів, оскільки стосується правовідносин КП «Київтеплоенерго» як виконавця послуг та органів державної влади і місцевого самоврядування. Включення чи невключення плати за таку послугу до тарифів не впливає на право відповідача як споживача послуг на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт засобу обліку води.
Відповідні вимоги щодо застосування норм матеріального права викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17.
А також застосований у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі 205/5348/16 та є релевантним у даній справі, оскільки предмет і підстави позову є тотожними.
Відповідно до п. 11 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил, які втратили чинність з 01.05.2022 року)
Надалі розподіл обсягів комунальних послуг між споживачами здійснювався відповідно до статті 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Стаття 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до пункту 20 Правил № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання централізованого постачання холодної води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства (пункт 21 Правил № 630).
У пункті 10 Правил № 630 вказано, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у квартирі засобу обліку гарячої води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню.
Непроведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача.
10 грудня 2017 року набрав чинності ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, а 02 серпня 2017 року ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Відповідно до статті 6 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", з урахуванням вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".
Оператори зовнішніх інженерних мереж зобов`язані формувати і підтримувати в наявності обмінний фонд вузлів комерційного обліку.
Витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
У разі якщо виконавець комунальної послуги не є оператором відповідних зовнішніх інженерних мереж, він зобов`язаний забезпечити розподіл, збір та перерахування сплачених споживачами та власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання, коштів на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку оператору зовнішніх інженерних мереж відповідно до договору.
Таким чином з набранням чинності ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обов`язок з обслуговування вузлів обліку комунальних послуг не покладався на споживача комунальних послуг.
Оскільки заборгованість за надання гарячої води виникла у відповідачів у зв`язку з нарахуванням оплати за згідно з діючими нормативами споживання, а не за показаннями засобу обліку гарячої води, що суперечить пункту 10 Правил № 630, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за споживання гарячої води.
При цьому суд враховує ту обставину, що 01 вересня 2020 року у зв`язку з відсутністю інформації щодо дати останньої державної повірки загальнобудинкового засобу обліку гарячої води, його було знято з абонентського обліку в програмному комплексі підприємства для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги, також суд враховує, що з 01 січня 2025 року засіб обліку перебуває в неробочому стані.
Вказані обставини визнають позивачем у справі, оскільки надані особисто на запит відповідача, а тому не підлягають доказуванню.
За наведених обставин позивач не довів правомірність нарахування кількості спожитої гарячої води відповідачами, оскільки розрахунок середнього споживання послуги з надання гарячої води проводився за показниками лічильника який не пройшов повірку, при цьому його несправність визнається самим позивачем у відповіді на запит відповідача.
Період за який розрахунок проводився за показами несправного лічильника позивач не вказує, а суд такі обставини самостійно встановити позбавлений можливості.
Крім того задоволенню не підлягає заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 690,72 грн, оскільки позивачем не надано доказів проведення періодичної повірки за весь час, що включається до даного тарифу.
Також задоволенню не підлягають вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних збитків нараховані на заборгованість із постачання гарячої води відповідно до частини другої статті 625 ЦК України та пені, оскільки вказані вимоги є похідними від стягнення заборгованості за основною вимогою.
Щодо стягнення заборгованості за надання теплопостачання.
Відповідно до п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерарунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
Відповідно до статті частини 2 статті 3 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку:
1) загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності - за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
3) загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті;
4) показання приладів - розподілювачів теплової енергії використовуються при розподілі виключно за умови, що такими приладами оснащено не менш як 50 відсотків опалювальних приладів (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) у будівлі;
5) для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
6) обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою;
7) співвласниками багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть установлюватися поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами (у наріжних квартирах (приміщеннях), квартирах (приміщеннях), розташованих на перших і останніх поверхах будівель тощо) відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
8) у разі якщо у багатоквартирному будинку, оснащеному вузлом (вузлами) комерційного обліку, фактична температура повітря в окремих квартирах (приміщеннях), не оснащених вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії, нижча за нормативну, виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, яка здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, здійснює перерозподіл спожитих обсягів за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, таким чином:
якщо встановлено факт несанкціонованого втручання окремих споживачів у внутрішньобудинкову систему опалення та/або гарячого водопостачання, яка використовується для цілей опалення, що призвело до її розбалансування, обсяг теплової енергії або гарячої води, необхідний для досягнення нормативної температури в приміщенні (приміщеннях), перерозподіляється на таких споживачів;
в іншому випадку такий обсяг теплової енергії або гарячої води перерозподіляється пропорційно до площі (об`єму) квартир (інших приміщень) на споживачів, житлові приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії.
Доказів встановлення засобу індивідуального лічильника для визначення обсягу споживання теплової енергії в квартирі АДРЕСА_2 матеріали справи не містять, заяв про отримання комунальних послуг у неналежному обсязі матеріали справи також не містять, в той же час, додані до матерілів справи корінці наряду підтверджують споживання будинком АДРЕСА_3 теплової енергії, фіксують її розмір на початок та кінець опальювального сезону, а її розподіл правомірно здіснено пропорційно до опалювальної площі квартир.
За таких обставин, враховуючи, що відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання зі сплати комунальних послуг за спожиту теплову енергію позивач має право на захист свого порушеного права в судовому порядку.
Відповідно до частиниі другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачі належним чином свої зобов`язання по своєчасній сплаті комунальних послуг не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість:
- за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13402,76 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2291,87 грн, три відсотки річних у розмірі 602,57 грн;
- за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15383,54 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 2 886,99 грн, три проценти річних у розмірі 757,01 грн;
- заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 22 591,95 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3 127,36 грн, три проценти річних у розмірі 822,75 грн, пені у розмірі 1001,01 грн;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1517,13 грн;
- заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 48,89 грн.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 14 жовтня 2003 року, а ОСОБА_2 з 29 жовтня 2021 року.
Оскільки доказів про те, що квартира зареєстрована на праві власності матеріали справи відсутні, тому саме з моменту реєстрації у спірній квартирі у відповідачів виникає обов`язки зі сплати комунальних послуг за вказаною адресою.
Отже за борги, які виникли за споживання комунальних послуг до жовтня 2021 року ОСОБА_1 несе особисту відповідальність а з жовтня 2021 року солідарно з ОСОБА_2 .
При визначені суми боргу суд бере до уваги заяву відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності.
Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.
Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. 
Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 р. на усій території України карантин.
В подальшому, дію карантину неодноразово було продовжено та постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651, карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, з 01 липня 2023 року строки позовної давності мали б продовжуватись, однак.
24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу.
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Тобто вимоги які пред`явлені за період до 12 березня 2017 року пред`явлені поза межами строку позовної давності. 
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Враховуючи ту обставину, що позивач звернувся з даним позовом до суду у вересні 2025 року, суд дійшов висновку, що позов пред`явлений в межах строку позовної давності, враховуючи що відповідальність ОСОБА_2 зі сплати боргу за теплопостачання починається з моменту його реєстрації у квартирі 29 жовтня 2021 року.
При цьому суд враховую що інший відповідач ОСОБА_1 з заявою про застосування позовної давності до суду не звертався.
У постанові Верховного Суду від 03 червня 2024 року № 161/8822/19 зроблено висновок, що у випадку наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів/боржників, кожен з них має право висунути заперечення проти вимог кредитора, які є загальними для всіх боржників та не засновані на особистих відносинах одного з них з кредитором. Оскарження судового рішення у повному обсязі одним з відповідачів, відповідальність якого є солідарною з іншими, та перегляд справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою такого відповідача, не є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Отже при наявності особистої відповідальності ОСОБА_1 перед КП «Київтеплоенерго» суд не застосовує позовну давність пред`явлених до відповідача ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню ухвалюючи рішення суд присуджує до стягнення:
з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13402,76 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2291,87 грн, три відсотки річних у розмірі 602,57 грн; за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15383,54 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 2 886,99 грн, три проценти річних у розмірі 757,01 грн;
з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 22 591,95 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3 127,36 грн, три проценти річних у розмірі 822,75 грн, пені у розмірі 1001,01 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1517,13 грн; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 48,89 грн. в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи відповідача про те, що позивачем нараховано 3 відсотки річних та інфляційні збитки під час воєнного стану не підтвердились під час розгляду справи, оскільки нарахування здійснено з 01 січня 2024 року, в період після зняття мораторію на їх нарахування.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає розподілу пропорційно задоволеним позовним вимогам судовий збір в сумі 1201,87 грн.
З ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягає стягненню судовий збір в сумі 930,39 грн.
З ОСОБА_2 , на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягає стягненню судовий збір в сумі 271,49 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 68 Житлового кодексу України, ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 263-265, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:
Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13402,76 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2291,87 грн, три відсотки річних у розмірі 602,57 грн; за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15383,54 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 2886,99 грн, три проценти річних у розмірі 757,01 грн, а всього 35324 (тридцять п`ять тисяч триста двадцять чотири) гривні 74 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість з 01 листопада 2021 року за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 22591,95 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3127,36 грн, три проценти річних у розмірі 822,75 грн, пені у розмірі 1001,01 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1517,13 грн; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 48,89 грн., а всього 29109 (двадцять дев`ять тисяч сто дев`ять) гривень 09 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судові витрати в сумі 930,39 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судові витрати в сумі 271,49 грн.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 07 липня 2026 року.
Учасники справи:
Позивач - Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, вул. Площа І. Франка, буд. 5, код ЄДРПОУ 40538421);
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );
Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Суддя -