ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" серпня 2026 р. справа № 300/7131/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №022456 від 19.08.2025 

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі також - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 022456 від 19.08.2025.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що від відповідача на адресу позивачу засобами поштового зв`язку надійшло повідомлення про складання акту №ОАР 074141 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.06.2026. Позивач подав клопотання про закриття провадження у справі, однак, за результатами розгляду справи, на його адресу направлено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 022456 від 19.08.2025 згідно якої застосовано до позивача штраф у розмірі 17 000 грн. Позивач не погоджується із винесеною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою суду відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.29-30). 
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому зокрема представник відповідача, зокрема зазначила, що 26.06.2025 посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку №002807 від 20.06.2025 на а/д Р-62, "Криворівня-Чернівці", 46 км. здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , водій - який здійснював перевезення вантажу. 
За наслідками перевірки було складено Акт №074141 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зазначено, що під час перевірки виявлено порушення.
Під час перевірки виявлено порушення: "ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт", п.11.1 Правил перевезень вантажів авто, транспорт в Україні затверджених наказом МТУ від 14.10.1997 № 363, під час перевезень вантажів, перевізник не забезпечив водія ОСОБА_2 оформленою ТТН або іншим визначеним законодавством документом на вантаж. В ТТН від 26.06.2025 №1С- 194895, а саме: у даній ТТН відсутні відомості про автомобільного перевізника, вантажоодержувача, чим порушено ст.48 ЗУ "Про АТ".
У тому числі порушення відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт": "Частина 1 абзац 3 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів встановлених статтею 48 цього Закону, а саме товарно-транспортною накладною або іншим визначеним документом на вантаж.
Пояснення водія ОСОБА_3 : "Раніше указували дані перевізника. Чому зараз не поставили фамілію ОСОБА_1 не знаю і не бачив", з Актом перевірки водій ознайомлений, та підписав його. Враховуючи зафіксовані порушення законодавства винесено постанову №022456 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн до ФОП ОСОБА_1 , відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" як до автомобільного перевізника за перевезення вантажів за відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Просила у задоволенні позову відмовити (а.с. 34-43).
Позивачем подано письмові пояснення (а.с.72-75).
Представником відповідача подано додаткові пояснення (а.с. 77-81).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заяві по суті справи, встановив такі обставини. 
26.06.2025 посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку №002807 від 20.06.2025 на а/д Р-62, "Криворівня-Чернівці", 46 км. здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , водій - який здійснював перевезення вантажу. 
За наслідками перевірки складено Акт №074141 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зазначено, що під час перевірки виявлено порушення.
Під час перевірки виявлено порушення: "ст. 34 ЗУ "Про автомобільний транспорт", п.11.1 Правил перевезень вантажів авто, транспорт в Україні затверджених наказом МТУ від 14.10.1997 № 363, під час перевезень вантажів, перевізник не забезпечив водія ОСОБА_2 оформленою ТТН або іншим визначеним законодавством документом на вантаж. В ТТН від 26.06.2025 №1С-194895, а саме: у даній ТТН відсутні відомості про автомобільного перевізника, вантажоодержувача, чим порушено ст.48 ЗУ "Про АТ". 
У тому числі порушення відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт": "Частина 1 абзац 3 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів встановлених статтею 48 цього Закону, а саме товарно-транспортною накладною або іншим визначеним документом на вантаж.
Пояснення водія ОСОБА_3 : "Раніше указували дані перевізника. Чому зараз не поставили фамілію ОСОБА_1 не знаю і не бачив", з Актом перевірки водій ознайомлений, та підписав його. Враховуючи зафіксовані порушення законодавства винесено постанову №022456 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн до ФОП ОСОБА_1 , відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" як до автомобільного перевізника за перевезення вантажів за відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Оскаржувану постанову отримано позивачем 29.08.2025 (а.с. 50).
Не погоджуючись із постановою №022456 від 19.08.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).
Так, положеннями Порядку № 1567 врегульовано, що:
- рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (пункт 2);
- рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1 (далі - направлення), що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу, (пункт 4);
- рейдова перевірка проводиться шляхом зупинення транспортного засобу або без такого зупинення;
- рейдова перевірка без зупинення транспортного засобу проводиться на автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, у місцях посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, у зонах габаритно-вагового контролю, на інших об`єктах, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту, (пункт 8);
- рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні, що не перевищує сім календарних днів, (пункт 7 ).
Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" обумовлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством;
Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України№ 363 від 14.10.1997, зареєстровані в Міністерстві юстиції У країни за № 128/2568 від 20.02.1998, визначають товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
У відповідності до пункту 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (Далі Правила № 363) "Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу".
Згідно з пунктом 8.26 Правил № 363, Вантаження і розвантаження вважаються закінченими після надання водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, оформлених у паперовій та/або електронній формі, на навантажений або вивантажений вантаж.
Таким чином, товарно-транспортна накладна є документом який документує рух матеріальних цінностей.
В статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", дається визначення товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Таким чином, Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні визначають ТТН як обов`язковий документ, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.
Враховуючи вищесказане, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна являється єдиним для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб).
Верховний Суд в постанові від 14 грудня 2023 року по справі № 340/5660/23, зазначив таке: "Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно- матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами".
Верховний Суд в постанові від 31 жовтня 2023 року по справі № 440/17062/21, зазначив, що: "Положеннями статті 48 Закону №2344-III визначений перелік документів, які повинні мати автомобільні перевізники та водії для здійснення внутрішніх перевезень, одним із яких є товаро транспортна накладна, яку законодавець визначив як єдиний документ для призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом. Тому відсутність такого документа під час перевірки уповноваженим органом є підставою для притягнення перевізника до відповідальності установленої абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III. Виключенням з цього правила є лише випадки якщо перевезення здійснюється фізичною особою за рахунок власних коштів та для власних потреб. 
Отже, законодавець окреслив межі, за яких настає відповідальність установлена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III. Тому, саме у випадку відсутності товаро-транспортної накладної у паперовій та/або електронній формі або її обов`язкових реквізитів, для перевізника настають наслідки передбачені цією нормою у вигляді застосування адміністративно- господарського штрафу. Водночас, зміст та форма товаро-транспортної накладної повинні відповідати вимогам, установленим Законом №2344-III та Правилами перевезень вантажів і дотримання цих умов є обов`язком перевізника, невиконання якого є підставою для застосування до нього відповідних заходів реагування".
Верховний Суд у постанові по справі № 280/2150/23 від 21 грудня 2023 року вказав, що: "товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом".
Отже узагальнюючи вищенаведене, зазначаємо, що ТТН (яку законодавець визначив як єдиний документ для призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення), є одним з документів, який повинен мати водій при здійснення внутрішніх вантажних перевезень.
У спірному випадку обов`язковим документом при здійсненні перевезення вантажу є належним чином оформлена товарно-транспортна накладна. В даному випадку позивач як автомобільний перевізник в силу вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" повинен був забезпечити наявність у водія товарно-транспортної накладної на вантаж.
Відповідно до статті 49 Закону України "Про автомобільний транспорт", водій транспортного засобу зобов`язаний:
- мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень:
Також, у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 826/2239/16 Верховний Суд дійшов висновку, що за відсутності документів, зокрема, посвідчення водія, товарно-транспортної накладної, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Як встановлено матеріалами справи, 26.06.2025 посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку №002807 від 20.06.2025 на а/д Р-62, "Криворівня- Чернівці", 46 км здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , водій -який здійснював перевезення вантажу.
Відповідно пункту 13 Порядку 1567, у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки).
За наслідками перевірки складено Акт №074141 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зазначено, що під час перевірки виявлено порушення.
Під час перевірки виявлено порушення: "ст.34 ЗУ "Про автомобільний транспорт", п.11.1 Правил перевезень вантажів авто, транспорт в Україні затверджених наказом МТУ від 14.10.1997 № 363, під час перевезень вантажів, перевізник не забезпечив водія ОСОБА_2 оформленою ТТН або іншим визначеним законодавством документом на вантаж. В ТТН від 26.06.2025 №1С-194895, а саме: у даній ТТН відсутні відомості про автомобільного перевізника, вантажоодержувача, чим порушено ст. 48 ЗУ "Про АТ".
У тому числі порушення відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт": "Частина 1 абзац 3 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів встановлених статтею 48 цього Закону, а саме товарно-транспортною накладною або іншим визначеним документом на вантаж.
Пояснення водія ОСОБА_3 : "Раніше указували дані перевізника. Чому зараз не поставили фамілію ОСОБА_1 не знаю і не бачив", з Актом перевірки водій ознайомлений, та підписав його.
Щодо розгляду справи у відповідності до вимог Порядку 1567, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укргрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Згідно пункту 26 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
Згідно пункту 27 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі):
У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
З матеріалів справи вбачається, що про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 19 серпня 2025 по акту №074141 від 26.06.2025, позивача як автомобільного перевізника було інформовано листом від 28.07.2025. Вказаний лист отриманий автомобільним перевізником 02.08.2025 (а.с.47).
В свою чергу, абзацом 2 статті 27 Порядку № 1567 визначено, що за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
19.08.2025 враховуючи зафіксовані порушення законодавства, відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" як до автомобільного перевізника за перевезення вантажів за відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" щодо позивача винесено постанову №022456 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн до ФОП ОСОБА_1 ,.
Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19.08.2025 направлена позивачу супровідним листом від 20.08.2025 та отримана ним 29.08.2025 (а.с.49-50).
Щодо доводів позивача, проте що відповідальність на підставі абз. 3 частини 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" настає на його думку за відсутність документу а не за його неналежне не оформлення, суд зазначає таке.
З копії наданої під час перевірки товарно-транспортної накладної ТТН №ІС- 194895 від 26.06.2025 вбачається, що остання не містить обов`язкових реквізитів визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а отже, не може вважатись належним документом на перевезення вантажів.
Так зокрема, з 01.10.2021 набули чинності зміни до Закону України "Про автомобільний транспорт" в тому числі до статті 48 цього Закону, в якій було передбачено, що при оформленні товарно-транспортної накладної мають бути такі вказані такі обов`язкові реквізити:
- дата і місце складання;
- вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
- автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
- вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
- транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
- пункти завантаження і розвантаження.
В товарно-транспортній накладній ТТН №ІС-194895 від 26.06.2025 були відсутні наступні обов`язкові реквізити:
- відомості про автомобільного перевізника;
Отже з копії товарно-транспортної накладної ТТН №ІС-194895 від 26.06.2025 вбачається, що остання не містить обов`язкових реквізитів визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а отже, не може вважатись належним документом на перевезення вантажів. 
Аналогічна правова позиція висловлена П`ятим апеляційним адміністративним судом в постанові від 13 грудня 2021 року у справі № 360/2593/21.
Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, зареєстровані в Міністерстві юстиції України за № 128/2568 від 20.02.1998, визначають товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.
Отже, чинними нормами законодавством визначено істотні дані, що має містити ТТН, зокрема: дані автомобільного перевізника.
Верховним Судом сформовано правову позицію, що відсутність в ТТН обов`язкових реквізитів передбачених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" слід кваліфікувати як відсутність товарно-транспортної накладної. 
Відповідно до правових висновків Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року по справі № 440/17818/21:
"Отже, чинним законодавством визначено істотні дані, що має містити ТТН, зокрема: код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України автомобільного перевізника; прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; транспортний засіб, його параметри із зазначенням довжини, ширини, висота, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто.
Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, в ході проведення перевірки відповідачем встановлено, що ТТН містить недоліки в її заповненні, зокрема, в графі "водій" відсутній серія і номер водійського посвідчення, що посадові особи контролюючого органу уважали це відсутністю передбаченого законом документа.
Таким чином, під час проведення перевірки водій, в порушення вимог статті 48 Закону № 2344-ІІІ, не надав належним чином оформлену ТТН.
Тобто, під час спірної перевірки була встановлена відсутність належно оформленої ТТН, що посадовими особами контролюючого розглядалося як відсутність цього документу.
Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постанові від 25.07.2024 у справі № 440/2334/23.
Верховний Суд констатує, що визначений законодавством перелік документів, які зобов`язаний надати автомобільний перевізник контролюючому органу під час перевірки, а також вимоги до змісту таких документів встановлені з метою повного та всебічного дослідження обставин здійснення відповідного перевезення та, у випадку порушення вимог чинного законодавства, беззаперечного встановлення складу адміністративного правопорушення та винної особи - порушника".
Також в постанові Верховного Суду від 25 липня 2024 по справі № 440/2334/23 зазначено:
"Під час спірної перевірки було встановлено відсутність роздруківки даних роботи тахографа водія за 18 січня 2023 року, враховуючи, що водій не використовує особисту картку, а також відсутність належно оформленої ТТН (ТТН не містила обов`язкових реквізитів: в графах "автомобільний перевізник", "в/одержувач" не вказаний код платника податків згідно з ЄРДПОУ).
42. Окрім того, відповідно до вимог статті 48 Закону N 2344-111 документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є ТТН.
43. Згідно із пунктом 11.1 розділу 11 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
44. Частиною третьою статті 48 Закону № 2344-111 визначено, що при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає обов`язкові реквізити автомобільного перевізника та вантажоодержувача, зокрема, повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) та код платника податків згідно з ЄДРПОУ або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення.
45. Отже, чинним законодавством визначено істотні дані, що має містити ТТН, зокрема, найменування та код ЄДРПОУ автоперевізника та вантажоодержувача.
46. Таким чином, під час проведення перевірки водій, в порушення вимог статті 48 Закону №2344-111, не надав належним чином заповнені ТТН та роздруківку даних роботи тахографа".
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 04 березня 2025 року по справі № 440/4136/23:
"31. Частиною третьою статті 48 Закону №я 2344-ІІІ визначено, що при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
- дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомиш про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті),
- автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
- вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
- транспортний засіб (марка, модель, тип реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
- пункт и завантаження і розвантаження.
32. Отже, чинним законодавством визначено істотні дані, що має містити товарно-транспортна накладна.
33. Крім цього, згідно з пунктом 11.1 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
34. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
35. Водночас, Верховний Суд у постанові від 25 липня 2024 року у справі № 440/2334/23 та від 10 жовтня 2024 року у справі № 440/17818/21 зазначив, що наявність недоліків в заповненні товарно-транспортної накладної, посадові особи контролюючого органу уважають це відсутністю передбаченого законом документа. У зв`язку з чим, дійшов висновків, що під час проведення перевірки водій, в порушення вимог статті 48 Закону № 2344-III не надав належним чином оформлену товарно-транспортну накладну.
36. Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про те, що недоліки в оформленні наявної у водія товарно-транспортної накладної не можуть бути кваліфіковані як відсутність товарно-транспортної накладної взагалі на момент проведення перевірки колегія суддів вважає помилковими та такими, що не відповідають наведеним вище висновкам Верховного Суду".
Отже згідно з висновків Верховного Суду слідує, що відсутність належно оформленої ТТН, що посадовими особами контролюючого органу Укртранебезпеки розглядається як відсутність цього документу.
Також Міністерством розвитку громад та територій України 25.02.2025 узагальнено позицію щодо правильності внесення відомостей до ТТН. Так відповідно до Інформаційної довідки, в якій вказало що:
"У разі неправильного заповнення реквізитів, визначених ЗУ "Про автомобільний транспорт» перевізник несе відповідальність за відсутність ТТН".
Отже в спірному випадку автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 не забезпечив водія належним чином оформленою ТТН. В наданій під час перевірки ТТН №ІС-194895 від 26.06.2025 були відсутні обов`язкові реквізити визначені статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у зв`язку з чим посадовою особою було встановлено порушення як відсутність такого документу, що відповідає приписам законодавства та правовим позиціям Верховного Суду.
Щодо доводів позивача, проте що акт не є доказом вчинення правопорушення, відповідач з вказаним також не погоджується, з огляду на таке.
У даній справі належним на час виникнення спірних правовідносин доказом вчиненого позивачем правопорушення є акт проведення перевірки № 074141 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.06.2025, його зміст є однозначним, подвійного тлумачення не має.
Тобто, аналізуючи наведені приписи та положення Порядку № 1567 в цілому можна дійти до логічного та законного висновку, що документи, які повинні бути пред`явлені водіями працівникам Укртрансбезпеки, пред`являються лише під час перевірки на дорозі, оскільки лише у разі їх відсутності складається акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому фіксуються такі дефекти наданої документації, який сам по собі є джерелом доказової інформації, на підставі якого повинен здійснюватися розгляд справи.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2024 року по справі №420/24932/23 слідує таке:
"На думку позивача, в Укртрансбезпеки були відсутні підстави для прийняття спірної постанови, оскільки ТОВ "Північ Транс" надало усі необхідні документи посадовим особам Укратрансбезпеки, зокрема, схему маршруту, відповідно до вимог статті 39 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344-III).
46. Також необхідно вказати, що головним аргументом позивача при зверненні до суду із позовом було те, що відповідач не зафіксував належним чином порушення.
47. Згідно із статтею 6 Закону №2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право, зокрема, використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі.
48. Отже, під час проведення перевірок на дорозі посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті мають право, а не обов`язок здійснювати фото - і відеофіксацію.
Отже, є необґрунтованими доводи представника позивача про безпідставне не здійснення відповідачем відео фіксації. Окрім того, Верховний Суд наголошує, що не здійснення відео фіксації процесу перевірки жодним чином не спростовує факту вчинення порушення, оскільки порушення було зафіксоване уповноваженою особою Укртрансбезпеки в акті проведення перевірки.
56. Враховуючи, що позивач як перевізник не дотримався обов`язку здійснення контролю за роботою водіїв транспортних засобів, Верховний Суд приходить до висновку про законність накладення адміністративно - господарського штрафу. Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для скасування спірної постанови є помилковими".
Щодо посилань позивача, що він в даному випадку не був автомобільним перевізником, суд звертає увагу на те що відповідно до статті 1 Закону "Про автомобільний транспорт": "автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Виходячи з фактичних обставин справи у спірних правовідносинах саме позивача слід вважати автомобільним перевізником та суб`єктом відповідальності, передбаченої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". 
Позивач є автомобільним перевізником в розумінні статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", і в разі коли надає послуги з перевезення, і у разі коли перевозить вантаж для власних потреб в межах забезпечення своєї господарської діяльності.
Відповідні правові висновки вказані Верховним Судом у справі №280/2150/23 від 21 грудня 2023 року: "товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом".
Окрім того, суд звертає увагу на те, що 3 01.10.2021 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю" від 03.06.2021 №1534-ІХ, яким абзац 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" викладено в новій редакції, відповідно до якої за перевезення, пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
У попередній редакції передбачалось: за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порівняльний аналіз наведених положень ст. 60 Закону №2344-III дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, ТТН, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт (тобто для власних потребі перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Так згідно абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто починаючи з 01.10.2021 статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" вже не розмежовується, які саме повинні бути перевезення вантажу зокрема на договірних умовах чи для власних потреб.
Крім того Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 20.12.2022 у справі № 140/632/22 зазначено свою позицію з приводу аналогічного питання:
"Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що з 01 жовтня 2021 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю" від 03 червня 2021 року №1534-ІХ, яким абзац 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" викладено в новій редакції, відповідно до якої перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У попередній редакції передбачалось "надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Зазначене вище відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17".
Таким чином, приписами статті 60 Закону "Про автомобільний транспорт" передбачено наявність спеціального суб`єкта відповідальності - автомобільного перевізника.
Відповідно до статті 1 Закону "Про автомобільний транспорт": "автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з визначеннями, наведеними у главі 1 Правил № 363:
перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Схожі правові висновки містяться в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 8 січня 2024 по справі № 560/12367/23: "Абзацом 1 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт - є автомобільний перевізник.
В розумінні вимог статті І Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати, що перевезення на комерційній основі означає надання послуг, а перевезення за власний кошт - перевезення для власних потреб. При цьому, визначення особи перевізником не залежить від обраного та зареєстрованого ним КВЕД. Тобто, дія закону поширюється на фізичних чи юридичних осіб - автомобільних перевізників, які в процесі здійснення підприємницької діяльності перевозять вантаж для власних потреб чи надають послугу перевезення.
Таким чином, твердження позивача про те, що він не є автомобільним перевізником в розумінні Закону № 2344-III не відповідає дійсності".
Отже Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997, визначають товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом. Товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб).
ФОП ОСОБА_1 є зареєстрованим суб`єктом господарювання, серед зареєстрованих КВЕДІВ діяльності є такі:
46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-
технічним обладнанням (основний);
28.12 Виробництво гідравлічного та пневматичного устаткування;
43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику;
46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту;
49.41 Вантажний автомобільний транспорт;
68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Отже позивач повинен нести відповідальність на підставі статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" як автомобільний перевізник, незалежно від того як ним здійснювалось перевезення вантажу на договірних умовах чи для власних потреб для забезпечення здійснення його господарської діяльності як ФОП.
Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 826/2239/16:
"Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами застосовуються адміністративно-господарські штрафи".
За сукупністю наведених обставин, суд приходить до висновку, що спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнята з наявності на те правових підстав.
Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч.5 ст. 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Згідно з п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Враховуючи вище наведене, на думку суду, відповідач при прийнятті оскаржуваних постанов діяв в межах та у спосіб визначений чинним законодавством.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів та надані докази, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, яка не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволенні позову судовий збір не відшкодовуються. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:
в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 39816845, вул. Тополина, 3, с. Угорники, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 76492) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 022456 від 19.08.2025, - відмовити. 
Відповідачу рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Микитюк Р.В.