Справа № 420/483/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючої судді Бойко О.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання відповідача вжити позитивні дії, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.
І. Суть спору:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить суд, з урахуванням уточненої позовної заяви:
1.Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перебування громадянки ОСОБА_1 – представниці дискримінованої групи громадян України, євреїв та не євреїв, асоційованих з ними, які виїхали за кордон на постійне місце проживання до Ізраїлю – у ситуації забороненої дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами.

2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації.

3.Вважати відповідно до Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 360/777/23 що Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. Відповідну заяву із зазначенням банківських реквізитів має право подати представник пенсіонера на підставі довіреності. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не передбачена.

4.Здійснити виплату поточної пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк».

5.Здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі № 420/6816/19 за період з 21.03.2019 року з урахуванням компенсації втрати частини доходів на банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк».

6.Розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, у тому числі шляхом аналізу практик, співпраці з профільними громадським організаціям, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України.

7.Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішення законної сили.
ІІ. Аргументи сторін
(а) Позиція Позивача
Позивач звертає увагу, що відповідач не здійснив жодних дій щодо виплати пенсії на наданий банківський рахунок. Відповідач мотивував бездіяльність тим, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках Позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 159. Через відсутність об`єктивних можливостей виконати вимоги Порядку №1596, пенсіонери, громадяни України, які постійно проживають в Ізраїлі, змушені подавати заяви про виплату пенсії на банківський рахунок через уповноважених адвокатів або осіб за довіреністю, або надсилати заяви з нотаріально засвідченим підписом, легалізованим апостилем в Ізраїлі. Відповідач та інші територіальні органи Пенсійного фонду України відмовляються визнавати будь-які інші способи подання заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, окрім тих, що прямо передбачені зазначеним Порядком. Подібна позиція органів Пенсійного фонду призводить до фактичного позбавлення цієї категорії громадян конституційного права на отримання пенсії. Внаслідок цього, громадяни України, представники дискримінованої групи, що бажають реалізувати своє право на отримання пенсії, на відміну від інших громадян України, змушені докладати значних зусиль, витрачати значний період часу та нести значні витрати, а саме звертатися до суду з позовами, вимагаючи визнати протиправними дії, рішення та бездіяльність органів Пенсійного фонду, пов`язані з відмовою у виплаті пенсій на вказані пенсіонерами банківські рахунки. Тільки після отримання позитивних рішень в рамках процесу примусового виконання, органи ПФУ починають виплачувати пенсію на визначені членами цієї групи громадян банківські рахунки.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в яких заперечує доводи відповідача та наголошує на задоволенні позовних вимог.
(б) Позиція Відповідачів
27.03.2026 року від відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач просить відмовити в задоволенні позову та вказує на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку поновлено за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 по справі №420/6816/19. Щодо здійснення виплати пенсії позивачу Головним управлінням також виконано рішення суду у справах №420/10129/22, № 420/10130/22, № 420/10131/22, № 420/28654/23. Судові рішення, що набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України відповідно до покладених зобов`язань. Нормативно обґрунтовуючи такі доводи положеннями ст. ст. 113, 117 Конституції України, ст. 23, п. 20 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України, ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», орган Пенсійного фонду України вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виплати перерахованих сум пенсії. Докази ухилення Головного управління від виконання рішень суду відсутні. 23 червня 2023 року банківською установою ПАТ КБ «Приватбанк» повернуто на рахунок Пенсійного фонду України пенсійну виплату ОСОБА_1 , нараховану до виплати в червні 2023 року, у зв?язку з тим, що рахунок закрито за заявою власника. зв?язку з цим виплату пенсії ОСОБА_1 правомірно припинено 3 01.07.2023 до з`ясування. Призупинення Головним управлінням У виплаті пенсії ОСОБА_1 не є звуженням обсягу вже набутих прав та/або позбавленням права на соціальний захист. Про умови надання нової заяви про виплату пенсії через банківську установу ОСОБА_1 повідомлено листом від 13.09.2023 №1500-0501-8/127492, а отже Головним управлінням вжито заходи для усунення обставин, що призвели до припинення виплати пенсії позивачу. Листами від 08.10.2024 №27695-26276/Ч-02/8-1500/24, від 16.09.2026 №26338- 24392/4-02/5-1500/25 та від 31.01.2026 №4433-179/4-02/8-1500/26 представнику позивача також повідомлено, що для виплати пенсії необхідно пройти верифікацію та надати заяву про виплату пенсії через банківську установу, однак позивач не надала відповідну заяву, яка б відповідала внесеним змінам у пенсійне законодавства. Згідно з пунктом 6 розділу І Положенням про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 №13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.08.2015 за №991/27436, під час здійснення прийому та обслуговування особа, що звернулась до органів Пенсійного фонду, надає інформацію про себе (прізвище, ім?я та по батькові, дата народження, місце проживання). При цьому абзац другий пункту 2.23 Порядку №22-1 містить застереження, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Пунктом 2.23 Порядку № 22-1 встановлено, що особи, які тимчасово проживають за кордоном, додають копії документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця та реєстрацію їх тимчасового проживання/перебування за кордоном (з перекладом), засвідченні дипломатичним представництвом або консульською установою України або нотаріально. Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу ІІІ та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України). Відсутність підтвердження права належними доказами не породжує для Позивача виникнення права на виплату пенсії. До такої заяви надається пакет документів, перелік яких визначено Порядком від 25.11.2005 № 22-1, як і відповідного зразку сама заява. Аналогічні висновки містяться у Постановах Верховного суду від 06.02.2018 справа № 425/1867/16-а та від 19.04.2018 справа № 601/198/16. Враховуючи, що Позивачем та його представником не подані усі документи необхідні для здійснення зміни банківської установи для виплати пенсії, як того вимагає Порядок № 22-1 та №1596, відсутні підстави Головним управлінням здійснити таку виплату.
ІІІ. Процедура та рух справи
13.01.2026 року ухвалою Одеський окружний адміністративний суд позовну заяву залишив без руху.
18.02.2026 року ухвалою Одеський окружний адміністративний судом продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви згідно з ухвалою суду від 13.01.2026 у справі № 420/483/26.
16.03.2026 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано у відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином завірену копію пенсійної справи позивача.
ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином України, який на даний час проживає в Державі Ізраїль.
03.06.2003 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі № 420/6816/19 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області оформлену листом від 19.07.2019 року № 591/02-17 у розгляді заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути у встановленому законодавством порядку по суті заяву ОСОБА_1 від 21.03.2019 року щодо поновлення виплати пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що наведені у рішенні суду.
01.07.2023 року відповідачем призупинено повторно виплату пенсії ОСОБА_1 .
Листом від 08.10.2024 року ГУ ПФУ в Одеській області відмовило у поновленні виплати пенсії позивача на банківський рахунок, мотивуючи відмову тим, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії. Виплату пенсії призупинено з 01.07.2023 року. 
20.08.2025 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії на оновлений банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк», додавши до заяви довіреність та апостильовану заяву про виплату пенсії на рахунок. 
Листом від 16.09.2025 року ГУ ПФУ в Одеській області повідомило представника позивача, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках Позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії, відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596. 
V. Джерела права та висновки суду
Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Приписами статті 46 Конституції України, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-VI).
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
За приписами статті 47 Закону № 1058-VI, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.
Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.
Виключно цим Законом № 1058-IV визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (стаття 5 Закону № 1058-IV).
Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону №1058-IV.
Відповідно до частини 1 зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду або суду.
При цьому, перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії лише у випадках, прямо передбачених законом.
Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 р. № 662) (надалі - Порядок № 1596), визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі - органи Пенсійного фонду України) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі), а у разі їх смерті - на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 1596 виплата і доставка пенсій та грошової допомоги здійснюється уповноваженими банками на умовах, визначених цим Порядком, та на підставі договорів, що укладаються: […] між уповноваженими банками, Пенсійним фондом України та органами Пенсійного фонду України.
Пунктами 4 і 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596 (далі Порядок № 1596), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України через вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).
Допомога на поховання, сума пенсії, грошової допомоги, недоотримана у зв`язку із смертю одержувача, пенсія, грошова допомога в разі виїзду одержувача на постійне місце проживання за кордон та у випадках, що потребують термінових виплат, виплачуються органами Пенсійного фонду України, органами соціального захисту населення шляхом зарахування на поточний рахунок одержувача (особи, яка має право на отримання виплат у зв`язку із його смертю) в уповноваженому банку.
Одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.
Згідно з пунктами 8-9 Порядку № 1596 поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.
Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.
Таким чином, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії (бланк якої є Додатком № 1 до Порядку №1596), яка може бути подана пенсійному органу, відповідно до пункту 10 Порядку № 1596, двома шляхами, а саме: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду; або від установи уповноваженого банку.
Згідно матеріалів справи судом встановлено, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі № 420/6816/19 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області оформлену листом від 19.07.2019 року № 591/02-17 у розгляді заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути у встановленому законодавством порядку по суті заяву ОСОБА_1 від 21.03.2019 року щодо поновлення виплати пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що наведені у рішенні суду.
01.07.2023 року виплата пенсії позивачу була повторно призупинена відповідачем. 
20.08.2025 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії на оновлений банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк», додавши до заяви довіреність та апостильовану заяву про виплату пенсії на банківський рахунок. 
Тобто, у цьому випадку волевиявлення позивача щодо виплати пенсії на відкритий ним поточний рахунок в уповноваженому банку оформлено письмово, подано через представника позивача, що не суперечить жодній нормі чинного законодавства.
Доводи відповідача про те, що заява про виплату пенсії надійшла від представника позивача без дотримання вимог Порядку № 1596, суд вважає необґрунтованим, оскільки як вже зазначалося, цією заявою позивачем визначено його волевиявлення та реалізовано право на отримання пенсії на відкритий ним поточний рахунок в уповноваженій банківській установі.
До того ж, врегульований на законодавчому рівні порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті покладає на банк відповідальність за достовірність даних, внесених уповноваженим працівником банку до заяви про виплату пенсії щодо проведення у повному обсязі ідентифікації одержувача під час відкриття рахунку.
При цьому, відповідно до абз. 6 п. 10 Порядку № 1596 уповноважений банк може відмовити у відкритті поточного рахунка одержувачу з підстав, визначених законодавством та/або нормативно-правовими актами Національного банку, або у разі надання не в повному обсязі та/або недостовірної інформації чи документів, що містять недостовірну/неправдиву інформацію, та/або будь-яких інших відомостей, необхідних уповноваженому банку для відкриття поточного рахунка згідно з вимогами законодавства та/або нормативно-правових актів Національного банку, про що повідомляє відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення із зазначенням причин відмови у відкритті рахунка для інформування одержувача або подання відсутньої/уточнювальної інформації, відсутніх відомостей та/або документів.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату пенсії, в тому числі і суми недоотриманої пенсії, на банківський рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», а тому відповідач зобов`язаний здійснити виплату пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії, на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником позивача.
Суд звертає увагу, що Верховним Судом у постанові від 20.01.2022 року у справі №280/4551/21 сформульовано правовий висновок, згідно з яким подання заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонеру, який виїхав на постійне проживання за межі України, у період дії Порядку № 22-1 у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 та від 16.12.2020 № 25-1 допускається, у тому числі, представником такого пенсіонера за довіреністю і така заява повинна бути розглянута Пенсійним органом з урахуванням інших вимог Порядку № 22-1.
Вказаний правовий висновок розповсюджується і на порядок виплати грошових коштів на карткові рахунки пенсіонерів, які фактично перебувають за кордоном (постанова Верховного Суду від 24.07.2023 по справі №280/6637/22).
У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що колегія суддів вважає за можливе проводити виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається.
За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 20.01.2022 №280/4551/21 необхідність приїзду людей похилого віку, які виїхали на постійне проживання за межі України, виключно з метою особистого звернення до Пенсійного органу задля виправлення помилки, допущеної державою, є додатковим тягарем для таких осіб і не сприяє відновленню їх порушеного права. Такий підхід суперечить тезам, покладеним Конституційним Судом України в основу рішення від 07.10.2009 №25-рп/2009.
З пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 випливає, що Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.
Проте, відповідні зміни до законодавства до цього часу не були внесені.
Відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвела до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови, за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.
Зазначені висновки узгоджуються і з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18.
Матеріалами справи підтверджується, що представником позивача, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, подано безпосередньо до управління Пенсійного фонду України особисту заяву позивача про поновлення пенсії.
При цьому, пенсіонер наділений правом вибору щодо особистого звернення до органу, що призначає пенсію або через свого представника, а тому посилання відповідача на те, що позивач повинен особисто звернутися із заявою про поновлення пенсії - є помилковими.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30.01.2020 у справі № 489/5194/16-а, від 05.02.2020 у справі № 501/28/17, від 31.03.2020 у справі № 826/14837/16, від 18.05.2022 у справі № 160/5259/20.
Суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Отже, невиконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень, встановлених законодавством становить бездіяльність цього суб`єкта, а дії, вчинені ним під час здійснення управлінських функцій, є діями суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 5 КАС України.
За встановлених судом обставин, оскільки невиплата пенсії є пасивною поведінкою суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області стосовно не виплати поточної пенсії позивача та недоотриманої пенсії з 3 року на визначений позивачем банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк»; та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату поточної пенсії ОСОБА_1 , в тому числі суми недоотриманої пенсії відповідно до Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі № 420/6816/19 за період з 21.03.2019 року на визначений банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк».
Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі Закон № 2050-ІІІ; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі Порядок №159; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, а також конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Компенсацію виплачують за рахунок, в тому числі, і коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету (стаття 6 Закону № 2050-ІІІ).
Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та пунктом 2 Порядку № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).
З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів.
Разом із тим, враховуючи, що поновлення виплати пенсії позивачу на визначений ним банківський рахунок ще не відбулося, суд доходить висновку про передчасність вказаних позовних вимог та не знаходить підстав для їх задоволення.
Щодо позовних вимог про припинення дискримінації, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статтею 1 Закону України від 06.09.2012 № 5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" (далі - Закон № 5207), дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.05.2018 у справі № 800/191/17 зазначено, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави.
Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою (постанова Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 127/4952/17).
Суд зазначає, що за наслідком розгляду справи жодної дискримінації по відношенню до позивача не встановлено, а позивачем наявності такої дискримінації не доведено, жодних доказів щодо існування дискримінації по відношенню до позивача суду не надано.
Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про розроблення та впровадження заходів щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України, оскільки завданням адміністративного судочинства є захист права та законних інтересів осіб, які звертаються за судовим захистом. При цьому, суд не може перебирати на себе функції законодавчої та виконавчої гілок влади, оскільки буде порушено конституційний принцип поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу та судову.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.
Щодо встановлення судового контролю за заявою позивача суд зазначає таке.
Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно частини 5 вказаної статті за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
З огляду на вищевикладене, а також предмет спору у цій справі, наявні підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення у строк протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду, а тому відповідна заява позивача підлягає задоволенню.
VI. Розподіл судових витрат
Частинами 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач сплатив судовий збір у сумі 1064,96 грн.
Таким чином, при частковому задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 532,48 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 161,245, 255, 293, 295 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:
1.Адміністративний позов задовольнити частково.
2.Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області стосовно не виплати пенсії ОСОБА_1 та недоотриманої пенсії з 27.02.2020 року на визначений банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк».
3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату поточної пенсії ОСОБА_1 , в тому числі суми недоотриманої пенсії відповідно до Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі № 420/6816/19 за період з 21.03.2019 року, на визначений банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк». 
4.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
5.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) грн. 48 коп.
Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, адреса: м. Одеса, вул. Канатна, 83, 65012, ЄДРПОУ 20987385.

Суддя Оксана БОЙКО