КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2128/26
Провадження № 2/488/2278/26
РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)
13.08.2026 року        м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва
у складі головуючого судді Щеглової Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Чемерової Н.Ю.,
за участю позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Олійникової С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

29.04.2026 до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла вказана вище позовна заява ОСОБА_1 , у якій позивач просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є наймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Крім неї та її чоловіка ОСОБА_4 , у квартирі зареєстровані дружина брата ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2 .
Відповідачі тривалий час не проживають у вказаній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житлового приміщення участі не беруть.
Самостійно питання про зняття з реєстрації відповідачі не вирішили.
Посилаючись на те, що відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають тривалий час, не намагалися вселитися в квартиру, квартирою не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на її утримання не сплачують, позивач не може вирішувати питання приватизації квартири, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою.
Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.05.2026 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання.
У підготовчому засіданні 26.05.2026 до участі у справі в якості третьої особи залучено виконавчий комітет Миколаївської міської ради.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, задоволено клопотання позивача про виклик свідків.
Відповідачі правом подати відзив на позовну заяву не скористалися.
26.06.2026 від третьої особи – виконавчого комітету Миколаївської міської ради надійшли пояснення по суті позову, які він просив врахувати при розгляді справи по суті.
Позивач та її представник у судовому засіданні 04.08.2026 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку.
За відсутності заперечень з боку позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
З огляду на інформацію, надану відділом обліку та розподілу майна Миколаївської міської ради, квартира за адресою: АДРЕСА_1 є комунальною власністю та внесена до статутного капіталу КЖЕП Центрального району м. Миколаєва.
Відповідно до договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду № 150 від 21.04.2026 між наймачем ОСОБА_1 та наймодавцем КЖЕП Центрального району м. Миколаєва, членами сім`ї наймача вказані чоловік ОСОБА_4 , племінник ОСОБА_2 , 1986 року народження, та невістка ОСОБА_3 . Викладене підтверджується і витягом про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 19.04-06/15715/2026 від 20.03.2026.
З Актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.04.2026 встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 склали акти про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2024 року не проживають в квартирі АДРЕСА_2 .
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили обставини, зазначені в позовній заяві та вказаних актах.
Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами, врегульовані нормами ЦК України та ЖК України.
Відповідно до Закону України «Про основні засади житлової політики» від 13.01.2026 (який набрав законної сили 15.02.2026) Житловий кодекс України втратив чинність, крім статей 31-42, 43-46, 47-49, 51-53, 57-60, 71, 72, 127-132-2, що продовжують діяти до дня початку функціонування Єдиної інформаційно-аналітичної житлової системи.
Суд також враховує зміни житлового законодавства, зокрема набрання чинності Законом України «Про основні засади житлової політики». Водночас спірні правовідносини у цій справі виникли раніше – на момент вселення членів сім`ї до спірного житлового приміщення та подальшого фактичного проживання сім`ї у квартирі. Отже, правовідносини щодо користування спірним житловим приміщенням виникли та тривали у період дії положень Житлового кодексу України, які регулювали порядок користування житлом державного та комунального житлового фонду. Враховуючи принцип незворотності дії законів у часі, закріплений у статті 58 Конституції України, а також те, що спірні житлові правовідносини сформувалися за дії зазначених норм, суд застосовує положення статей Житлового кодексу України для оцінки прав та обов`язків сторін у даній справі.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно зі ст. 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч. 3 ст. 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Аналіз норм ст. ст. 71, 72ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Так, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Судом не встановлено поважності причин довготривалої відсутності (не проживання) відповідачів за вказаною адресою.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачі не проживають в квартирі понад строки встановлені у ст. 71 ЖК України. Доказів наявності поважних причин такого не проживання суду не надано.
Отже, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідачі остаточно втратили інтерес до спірного житлового приміщення.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Також суд враховує, що хоча позивачка при зверненні до суду як правову підставу позову помилково зазначила ст. 405 ЦК України, проте як неодноразово зазначає у своїй практиці Велика Палата Верховного Суду (Постанова від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17), що принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи.
У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia («суд знає закони»), який суд першої інстанції по суті застосував, хоча і не пославшись на нього. Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує спірні відносини та має прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні правовідносини. Окремо зазначено, що «самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».
Про обов`язок суду застосувати принцип jura novit curia Велика Палата ВС зазначила і в постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц: неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
На підставі ст. 244 ЦПК України проголошення рішення суду відкладено до 13.08.2026.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий сбір сплачений позивачем при подачі позову до суду.
Керуючись ст. ст. 18, 79-81, 141, 259, 263-265, 284, 288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Корабельним районним судом м. Миколаєва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене іншими учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідачі:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Третя особа: виконавчий комітет Миколаївської міської ради, код ЄДРПОУ 04056612, адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.
Повне рішення суду складено 13 серпня 2026 року.

Суддя          Я.В. Щеглова