ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2026 року | | Справа № 460/14702/25 пров. № А/857/29952/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р. М., суддів Димарчук Т. М.,Сала П. І., розглянув в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року (головуючий суддя О.В. Поліщук, м. Рівне) у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
Короткий зміст позовних вимог
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) з такими вимогами:
- визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу з 01.01.2025 доплати непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік";
- зобов`язативідповідача здійснити позивачу з 01.01.2025 нарахування та виплату доплати непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", що становить 2361 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Суд першої інстанції постановив рішення, яким задоволено повністю адміністративний позов, а саме суд: - визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо ненарахування та невиплати з 18.02.2025 ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік" від 19.11.2024 № 4059-ІХ та статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ; - зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити з 18.02.2025 ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік" від 19.11.2024 № 4059-ІХ та статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ, з врахуванням раніше виплачених сум, до зміни законодавства або правового статусу.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції вказав, що позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, непрацюючим пенсіонером та з 1986 року і по теперішній час постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення. Водночас жодних доказів на підтвердження обставин щодо наявності у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відомостей про зміну позивачем місця проживання у період після 01.01.1993 відповідач суду не надав та в матеріалах справи такі відсутні. Встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави вважати, що у позивача наявне право на щомісячну доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, та постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі 2361 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції до Восьмого апеляційного адміністративного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт покликається на те, що суд першої інстанції не врахував положення статті 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та постанови Кабінету Міністрів України № 1524 від 27.12.2024, відповідно до яких право на доплату мають лише особи, які проживали або працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26.04.1986 або у період з 26.04.1986 до 01.01.1993, що має підтверджуватись відомостями державних реєстрів. Оскільки у даному реєстрі відсутні відомості, що позивач проживав станом на 26 квітня 1986 р. чи у період з 26 квітня 1986 р. до 1 січня 1993 р. в зоні гарантованого добровільного відселення, то відповідно у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відсутні підстави для встановлення йому доплати, як не працюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Суд на підставі частини четвертої статті 304 КАС України дійшов висновку, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Обставини справи, які встановив суд першої інстанції та перевірив суд апеляційної інстанції
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області як непрацюючий пенсіонер та має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорії 3).
Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 30.06.2025 № 2025/008663991 місце проживання позивача з 30.07.1998 по даний час зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 22.05.2025 у справі № 561/532/25, яке набрало законної сили, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 в с.Бутове Вараського району Рівненської області станом на 26.04.1986 та у період з 26.04.1986 до 30.07.1998.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, селище Зарічне та село Батове Вараського району Рівненської області відносяться до третьої зони радіоактивного забруднення - зони гарантованого добровільного відселення.
Листом від 31.07.2025 № 14052-13310/У-02/8-1700/25 у відповідь на звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області повідомило про відсутність підстав для нарахування і виплати підвищення до пенсії, оскільки позивач не належить до категорії осіб, які працюють у зоні відчуження.
Норми права, які регулюють спірні правовідносини та мотиви суду апеляційної інстанції щодо їх застосування/незастосування до спірних правовідносин
згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" (далі - Закон № 4059-IX) установлено, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.
Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.
Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.
Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.
Відповідно до статті 45 Закону № 4059-IX Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27.12.2024 № 1524 "Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення", пунктами 1, 1-1 якої (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2025 №263) установлено, що у 2025 році факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 р. чи у період з 26 квітня 1986 р. до 1 січня 1993 р. для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік, у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин:
особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;
у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року.
Установлено, що у 2025 році виплата за проживання на забруднених територіях встановлюється у розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2025 рік", як самостійна доплата до пенсії, на яку має право особа згідно із законом.
Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду зразкової справи №240/4937/18 сформувала правову позицію, згідно з якою передбачена статтею 39 Закону № 796-ХІІ доплата є періодичним (щомісячним) платежем, виплата якого, за загальним правилом, не обмежена в часі. Вирішуючи питання про зобов`язання нарахувати та виплатити відповідні періодичні платежі особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суди, у разі відсутності спору про право особи на отримання такої доплати або встановлення такого права в судовому порядку, не мають підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві. У разі зміни чинного законодавства України, яким регулюються питання соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач повинен керуватися нормами законів, чинних на час призначення (нарахування) виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
У зв`язку з набранням чинності з 01.01.2025 Законом № 4059-ІХ змінилося правове регулювання правовідносин щодо здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення.
Так, статтею 45 Закону № 4059-ІХ регламентовано розмір доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення 2361,00 грн.
Водночас відповідач відмовляється здійснювати позивачу зазначене підвищення до пенсії, мотивуючи це тим, що в Єдиному державному демографічному реєстрі відомості про проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року.
Разом з тим, як правильно врахував суд першої інстанції, позивач є потерпілою особою внаслідок Чорнобильської катастрофи, непрацюючим пенсіонером та з 1986 року і по теперішній час постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення.
Водночас жодних доказів на підтвердження обставин щодо наявності у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відомостей про зміну позивачем місця проживання у період після 01.01.1993 відповідачем суду не надано та в матеріалах справи такі відсутні.
Встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави вважати, що у позивача наявне право на щомісячну доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, та постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі 2361 грн. 
Отже, у спірному випадку відповідач не підтвердив постійного проживання та реєстрації місця проживання позивача за межею зони гарантованого добровільного відселення. Відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів про реєстрацію місця проживання позивача за межею зони гарантованого добровільного відселення відповідач теж не надав.
Водночас саме пенсійний орган, припиняючи виплату підвищення до пенсії, зобов`язаний встановити підстави для припинення такої доплати, а не покладати такий обов`язок на отримувача цієї доплати. При цьому частина четверта статті 45 Закону № 4059-ІХ передбачає, що для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.
Оскільки Пенсійний фонд України було зобов`язано забезпечити звірення відомостей про зміну місця проживання (проживання за межею зони гарантованого добровільного відселення) такою особою у період після 1 січня 1993 року, а вказані обставини відповідач не встановив, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачу протиправно з 18.02.2025 не проводилося нарахування та виплата доплати як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік".
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Оскільки апеляційний суд визнав доводи апеляційної скарги помилковими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, то апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
З огляду на висновок по суті апеляційної скарги суд покладає понесені апелянтом судові витрати на нього.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року у справі № 460/14702/25 – без змін.
Понесені апелянтом судові витрати покласти на нього.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення постанови. 

Головуючий суддя | | Р. М. Москаль
судді | | Т. М. Димарчук
| | П. І. Сало
Повне судове рішення складено 11.09.26