Справа № 127/10748/26 
Провадження № 33/801/824/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2026 року | м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Закерничної А. О., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Зінченка Андрія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП, 

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 31 березня 2026 року о 00 год 10 хв в м. Вінниці по вул. Пирогова, 93, водій ОСОБА_1 керував електричним самокатом «ECOS» без д.н.з. у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки за допомогою спеціального приладу «Drager Alcotest 7510», результат позитивний – 1,41‰, чим порушив вимоги п. 2.9.а. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що наявність складу адміністративного правопорушення та вина ОСОБА_1 підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, захисник Мартинюка М. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 не здійснював керування електричним самокатом 31 березня 2026 року о 00 год 10 хв, як зазначено в протоколі про адміністративне порушення. 
По перше даний електросамокат був орендований ОСОБА_1 з 00 год 13 хв 31 березня 2026 року, що підтверджується витягом з мобільного додатку за допомогою якого здійснювалась оренда цього самоката. Це автоматично виключає можливість переміщення самокату у просторі до початку його оренди. 
По друге ОСОБА_1 не здійснював жодних дій щодо приведення електросамоката в рух чи зрушення його з місця внаслідок яких самокат перемістився б у просторі і після початку оренди. Це підтверджується записом з портативних відеореєстраторів №470742 (0 год.:00 хв.:10с. відеозапису) та №472975 (з 0 год.:00 хв.:14с. відеозапису), відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_1 тримає у руках електросамокат у нерухомому стані та жодним чином не переміщує його у просторі. Початок відеозапису відеореєстратора №472975 здійснюється 31 березня 2026 року 00 год. 14 хв. 21 с., відеореєстратора №470742 здійснюється 31.03.26. 00 год. 14 хв. 19 с. Також посадова особа органів поліції не відсторонювала ОСОБА_1 від керування транспортного засобу, акт про відсторонення водія від управління транспортного засобу матеріали справи не містять. 
Крім того ОСОБА_1 був не згоден з результатами його огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що ним було зазначено в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння. Проте працівники поліції не забезпечили огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я.
Також адвокат просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
У судовому засіданні адвокат Зінченко А. А. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.
Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до положень статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
У клопотанні про поновлення строку на подання апеляційної скарги захисник зазначає, що під час розгляду справи було проголошено лише вступну частину постанови, копію повного тексту постанови було отримано представником Мартинюка М. Ю. 26 червня 2026 року через систему електронний суд, а тому строк на її оскарження був пропущений з поважних причин та підлягає відновленню.
За вказаних обставин, які підтверджуються матеріалами справи, апеляційний суд з метою недопущення порушення прав ОСОБА_1 вважає, що строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.
Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Положеннями п. 7 Розділу І Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
За ч. 2 статті 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 31 березня 2026 року серії ЕПР №628209, 31 березня 2026 року о 00 год 10 хв в м. Вінниці по вул. Пирогова, 93, водій ОСОБА_1 керував електричним самокатом «ECOS» без д.н.з. у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки за допомогою спеціального приладу «Drager Alcotest 7510», результат позитивний – 1,41‰, чим порушив вимоги п. 2.9.а. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 2).
Як видно із чеку приладу «Драгер Алкотест 7510» (тест № 551 від 31 березня 2026 року) результат огляду ОСОБА_1 1,41 проміле (а. с. 4).
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проводився за допомогою приладу «Алкотест Драгер». Результат огляду – позитивний 1,41 проміле. Від підпису у акту ОСОБА_1 відмовився (а. с. 5).
До матеріалів справи долучено відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано як о 00 год 14 хв поліцейські підходять до ОСОБА_1 , який керував електросамокатом. Запитують скільки йому років, той повідомляє, що йому 18 років і він їде додому. 
Поліцейський запитує, чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, той відповідає, що вживав пиво та шампанське у друга на дні народження. Поліцейський запитує ОСОБА_1 чи відомо йому про заборону керування електросамокатом у стані алкогольного сп`яніння, той відповідає, що не відомо, і він залишить електросамокат на місці та піде додому пішки.
Поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 погоджується. Поліцейський роз`яснює порядок проходження огляду, наслідки відмови від проходження огляду. 
Після цього ОСОБА_1 продуває Драгер, результат огляду – позитивний, 1,41 проміле. Поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, роз`яснює йому його права, після чого працівники поліції складають адміністративні матеріали та ознайомлюють його із ними.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Насамперед апеляційний суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про автомобільний транспорт» електричний колісний транспортний засіб – це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Відповідно до ЗУ «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» електричний колісний транспортний засіб – дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії. 
Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України визначено, що транспортний засіб – пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Отже, електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами.
Окрім того відповідно до положень вказаного вище закону низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб – це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Водночас апеляційний суд зауважує на тому, що санкцією ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування будь-якими транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, та наголошує, що керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння має ознаки правопорушення підвищеного рівня суспільної небезпечності, оскільки несе загрозу як життю і здоров`ю самого водія, так і інших учасників дорожнього руху, зокрема, пішоходів, враховуючи факт керування електросамокатом на тротуарі.
З огляду на викладене електросамокат, яким ОСОБА_1 керував як учасник дорожнього руху – водій, офіційно визнається транспортним засобом, за керування яким в стані алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справ відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, адже факт керування неодноразово підтверджувався ОСОБА_1 при спілкуванні із працівниками поліції, коли він повідомляв, що їде додому.
Також безпідставними є доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не був доставлений до закладу охорони здоров`я для проходження повторного огляду на стан сп`яніння у зв`язку із незгодою із результатом огляду, отриманим на місці, оскільки така незгода була висловлена ним після складення протоколу.
З огляду на встановлені обставини справи апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на уникнення відповідальності та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними.
Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 31 березня 2026 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності. Твердження у скарзі про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2026 року.
Апеляційну скаргу адвоката Зінченка Андрія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду        В. В. Оніщук