Справа № 357/13631/26
1-кп/357/1177/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючий суддя - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря – ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Біла Церква Київської області обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами у кримінальному провадженні № 72026110000000062, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2026, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква Київської області, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , освіта вища, не працює, розлучена, раніше не судима,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, 

У С Т А Н О В И В:

1. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 72026110000000062, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2026, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України. 

2. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Не пізніше ніж у грудні 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи злочинний намір, направлений на заняття гральним бізнесом, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що організація та проведення азартних ігор в мережі Інтернет проводиться виключно на підставі ліцензії, всупереч вимогам ст. 1 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» від 14.07.2020 № 768-ІХ, переслідуючи мету наживи і незаконного збагачення, отримання неконтрольованого державою прибутку, умисно, протиправно, усвідомлюючи незаконність даного виду господарської діяльності без ліцензії, з метою приховування отриманого неконтрольованого державою прибутку від грального бізнесу та конспірації незаконної діяльності у сфері грального бізнесу, направленої на організацію та забезпечення функціонування нелегальних гральних закладів на території міста Біла Церква та інших населених пунктів Київської області, виконувала функції адміністратора за таких обставин.
Після отримання від відвідувачів грошових коштів у якості ставки адміністратор грального закладу надавав останнім доступ до програмного забезпечення шляхом видачі відповідних кодів або паролів доступу. Після введення таких даних гравці отримували можливість брати участь у віртуальних азартних іграх, а внесені ними кошти відображалися в системі у вигляді ігрового балансу.
Після завершення гри адміністратор здійснював виплату грошових коштів гравцям у разі настання виграшного результату, а також приймав від них нові ставки для подальшої участі в азартних іграх.
Відповідно до встановлених під час досудового розслідування обставин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувала такі функціональні ролі:
- забезпечувала функціонування окремого грального закладу, здійснювала контроль за їх роботою, здійснювала адміністрування грального закладу, вела неофіційний облік доходів;
- безпосередньо приймала від гравців грошові кошти, надавала доступ до азартних ігор, здійснювала виплату виграшів та забезпечувала щоденне функціонування незаконного грального залу;
- приймала від гравців грошові кошти в якості ставок, після чого надавала їм пароль або код доступу до програмного забезпечення з симуляцією азартних ігор, встановленого на комп`ютерному обладнанні, з нарахуванням ігрового балансу, еквівалентного сумі внесених грошових коштів.
Починаючи не пізніше ніж з грудня 2025 року по червень 2026 року у приміщенні інтерактивного ігрового закладу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з використанням персональних комп`ютерів, через мережу Інтернет, надавала громадянам незаконні послуги у вигляді доступу до ігрових систем, які налаштовані на азартну гру, у ході якої гравець робив грошову ставку, після чого починав гру, чим приводив у дію різні гральні комбінації та мав можливість при випадковому збігу певних комбінацій як отримати виграш, так і програти.
В подальшому, 26.03.2026 ОСОБА_6 , перебуваючи в гральному закладі за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Чорних Запорожців, 46-А, здійснив передачу заздалегідь ідентифікованих грошових коштів ОСОБА_5 в якості ставки для гри в азартну гру на комп`ютерному обладнанні, яка проводиться в мережі Інтернет. Після цього ОСОБА_5 надала доступ ОСОБА_6 до комп`ютерного обладнання, на якому останній зіграв в азартну гру в мережі Інтернет.
Таким чином, створивши умови для проведення та надання можливості доступу до азартних ігор на комп`ютерних симуляторах у гральному закладі за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримувала незаконний прибуток від заняття незаконною діяльністю з організації та проведення азартних ігор.
За таких обставин ОСОБА_5 здійснювала незаконну діяльність з організації та проведення азартних ігор без ліцензії на проведення відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону, а також забезпечила організацію та функціонування закладів з метою надання доступу до азартних ігор, які проводяться в мережі Інтернет, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203-2 КК України.

3. Позиції сторін.
Прокурор підтримав обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті. Просив визнати ОСОБА_5 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 10 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян із забороною займатися діяльністю у сфері організації та проведення азартних ігор та організації і функціонування закладів з метою надання доступу до азартних ігор, які проводяться в мережі Інтернет, строком на 1 рік.
Захисник вказала, що обвинувачена повністю визнає свою вину та погоджується з визначеною кваліфікацією. Просила врахувати, наявність декількох підстав, які пом`якшують кримінальну відповідальність, саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільний внесок на потреби ЗСУ у розмірі 100 000,00 грн, а також скрутне матеріальне становище ОСОБА_5 . У зв`язку з чим просила на підставі ст. 69 КК України призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України, у розмірі 6 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Обвинувачена визнала свою вину. Підтримала позицію свого захисника.

4. Формулювання статті (частин статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений та докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Частина 1 статті 203-2 КК України передбачає кримінальну відповідальність за організація або проведення азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону або випуск чи проведення лотерей особою, яка не має статусу оператора лотерей, або організація чи функціонування закладів з метою надання доступу до азартних ігор чи лотерей, які проводяться в мережі Інтернет.
Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, за обставин, які викладені в обвинувальному акті, а інші учасники судового провадження (прокурор та захисник) не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. Дослідження фактичних обставин справи було обмежено допитом обвинуваченої.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 підтвердила обставини події, викладені в обвинувальному акті. Повідомила, що працювала в гральних закладах за адресою: м. Біла Церква, вул. Чорних Запорожців, 26-А, при цьому вказане приміщення інколи також позначалося адресою: вул. Чорних Запорожців, 46-А. У межах своїх обов`язків вона готувала відвідувачам чай та каву, прибирала приміщення, а також приймала від них грошові кошти для здійснення ставок, натомість видавала чеки із паролем для доступу до гри. Після цього відвідувач проходив до комп`ютера, підключеного до мережі Інтернет, та мав можливість грати на ньому в азартні ігри.
ОСОБА_5 підтвердила, що розуміла, що доступ, який вона надавала відвідувачам, призначався саме для участі в азартних іграх, а діяльність грального закладу здійснювалася без відповідної ліцензії. Також підтвердила, що 26.03.2026 перебувала на своєму робочому місці та приймала від відвідувачів грошові кошти для надання їм доступу до азартних ігор.
Зазначила, що зазвичай сума ставки становила 200–300 грн, при цьому мінімальний розмір ставки не встановлювався, а відвідувачі самостійно визначали суму, на яку бажали грати. За виконання зазначеної роботи ОСОБА_5 отримувала заробітну плату.
Обвинувачена повідомила, що шкодує про вчинене, усвідомлює протиправність своєї поведінки та розкаюється у скоєному.
За викладених обставин Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, а саме незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор без ліцензії на проведення відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону, а також організація та функціонування закладів з метою надання доступу до азартних ігор, які проводяться в мережі Інтернет.

5. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.
Санкція ч. 1 ст. 203-2 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від десяти тисяч до сорока тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на один рік.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , Суд відповідно до статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Водночас каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Призначаючи покарання, Суд враховує наявність обставин, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , якими є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, внесення добровільного внеску на потреби ЗСУ у розмірі 100 000 грн.
Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

У судовому засіданні сторона обвинувачення просила суд призначити мінімальне визначене відповідною санкцією покарання. Сторона захисту просила суд призначити покарання ОСОБА_5 із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Таким чином, положення ст. 69 КК України пов`язують можливість призначення основного покарання нижче від найнижчої межі санкції не лише з наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання, а й з тим, що такі обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Отже, сама по собі наявність декількох пом`якшуючих обставин не є безумовною підставою для застосування зазначеної норми, а потребує оцінки їх характеру, змісту та впливу на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також даних про особу винної.
Захисник просила застосувати до ОСОБА_5 положення ст. 69 КК України та призначити їй основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини першої статті 203-2 КК України, у виді штрафу в розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На обґрунтування такого прохання сторона захисту, зокрема, посилалася на щире каяття обвинуваченої, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне внесення нею 100 000 грн на потреби Збройних Сил України, а також на її скрутне матеріальне становище.

На підтвердження скрутного матеріального становища стороною захисту надано довідку за формою ОК-5, відповідно до якої останні нарахування заробітної плати ОСОБА_5 здійснювалися у 2012 році.
Оцінюючи наведені стороною захисту доводи, Суд насамперед враховує, що щире каяття ОСОБА_5 , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне внесення коштів на потреби Збройних Сил України вже визнані Судом обставинами, що пом`якшують покарання. Водночас сам факт їх наявності не означає автоматичної наявності підстав для застосування статті 69 КК України, оскільки необхідною умовою для цього є також встановлення того, що такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Так, оцінюючи доводи щодо щирого каяття обвинуваченої, Суд бере до уваги її пояснення в судовому засіданні. На запитання Суду про те, які висновки для себе вона зробила у зв`язку із вчиненим, ОСОБА_5 повідомила, що шкодує про вчинене, зокрема оскільки у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності не може виїхати за кордон та очікує ухвалення вироку для вирішення цього питання. Наведене свідчить про усвідомлення нею негативних наслідків притягнення до кримінальної відповідальності для себе, однак саме по собі не свідчить про таку глибину каяття та переосмислення вчиненого, яка істотно знижувала б ступінь тяжкості кримінального правопорушення.
При цьому Суд враховує, що ОСОБА_5 дійсно визнала свою вину та надала показання щодо обставин вчиненого. Разом з тим саме по собі надання обвинуваченою показань та визнання нею вини не є безумовним свідченням активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. При оцінці цієї обставини Суд бере до уваги характер та обсяг проведених у кримінальному провадженні слідчих та процесуальних дій, унаслідок яких органом досудового розслідування було встановлено обставини діяльності грального закладу, спосіб її здійснення, особу обвинуваченої та інші обставини, що входять до предмета доказування. За таких обставин Суд не вбачає, що процесуальна поведінка ОСОБА_5 мала характер саме активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення у такому розумінні, яке б істотно знижувало ступінь його тяжкості.
Щодо доводів сторони захисту про скрутне матеріальне становище ОСОБА_5 , Суд враховує надану довідку за формою ОК-5, відповідно до якої останні нарахування їй здійснювалися у 2012 році. Разом з тим зазначена обставина сама по собі не свідчить про відсутність у ОСОБА_5 коштів чи майна на момент ухвалення вироку, а відтак не може бути безумовною підставою для висновку про неможливість сплати призначеного штрафу.
Більше того, посилаючись на відсутність законних джерел доходу з 2012 року, ОСОБА_5 не змогла пояснити походження грошових коштів у розмірі 100 000 грн, які нею добровільно внесені на потреби Збройних Сил України. Суд при цьому не ставить під сумнів добровільний характер такого внеску та враховує його як обставину, що пом`якшує покарання. Водночас наведена обставина не узгоджується із твердженням про повну відсутність у обвинуваченої фінансових можливостей.
При цьому Суд окремо враховує, що внесення зазначених коштів мало добровільний характер, тобто не було обов`язковим платежем, пов`язаним із необхідністю задоволення першочергових життєвих потреб обвинуваченої. Сам факт здійснення такого внеску не дає підстав для висновку, що зазначені кошти становили всі наявні у ОСОБА_5 грошові ресурси або що їх внесення поставило її у стан, за якого сплата штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, є об`єктивно неможливою.
Оцінюючи в сукупності характер вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, тривалість незаконної діяльності, роль ОСОБА_5 у функціонуванні грального закладу, а також дані про її особу та встановлені обставини, що пом`якшують покарання, Суд не вбачає таких обставин, які б у своїй сукупності істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та давали підстави для застосування ст. 69 КК України.

Суд також враховує, що діяльність ОСОБА_5 не зводилася до одноразової передачі доступу до азартної гри, а полягала у систематичному виконанні функцій адміністратора грального закладу протягом тривалого періоду, прийнятті від відвідувачів грошових коштів у якості ставок, наданні їм доступу до азартних ігор та забезпеченні функціонування такого закладу. Таким чином, характер і тривалість протиправної діяльності, а також усвідомлений характер дій обвинуваченої не дають Суду підстав вважати, що встановлені пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.
Водночас, враховуючи повне визнання ОСОБА_5 своєї вини, її ставлення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, а також дані про особу обвинуваченої, Суд вважає за необхідне призначити їй мінімальне покарання, передбачене санкцією частини першої статті 203-2 КК України, що відповідатиме принципам справедливості, індивідуалізації та пропорційності покарання.
При цьому Суд виходить із того, що призначення штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією закону, у поєднанні з обов`язковим додатковим покаранням у виді позбавлення права займатися відповідною діяльністю строком на один рік, є необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, а саме виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченою, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Саме таке покарання сприятиме становленню справедливості, рівності перед законом, забезпеченню добропорядності та відповідальності осіб за вчинювані ними діяння.

6. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
6.1. Цивільний позов.
Цивільний позов у справі не заявлявся. 

6.2. Процесуальні витрати.
Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 та ч. 4 ст. 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до змісту обвинувального акта процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні становлять 58 625,28 грн.
Водночас у судовому засіданні прокурор заявив про відмову від стягнення з обвинуваченої зазначених процесуальних витрат, пославшись на те, що відповідні витрати були понесені у межах іншого кримінального провадження, з якого виділено це кримінальне провадження.
Враховуючи принцип диспозитивності сторін кримінального провадження, а також те, що прокурором не надано суду документів, які б підтверджували фактичне понесення та розмір зазначених процесуальних витрат саме у цьому кримінальному провадженні, суд не вбачає підстав для вирішення питання про їх стягнення з обвинуваченої.
Питання про відшкодування інших понесених процесуальних витрат стороною обвинувачення чи стороною захисту не піднімалось.

6.3. Винагорода викривачу.
Підстави для виплати винагороди викривачу у цьому кримінальному провадженні відсутні.

6.4. Спеціальна конфіскація.
Підстави для застосування спеціальної конфіскації відсутні.

6.5. Заходи забезпечення кримінального провадження.
6.5.1. Запобіжні заходи.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Запобіжні заходи у цьому кримінальному провадженні не застосовувались.

6.5.2. Арешт майна.
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації щодо майна, на яке накладено арешт.
Арешт майна у цьому кримінальному провадженні не здійснювався.

6.5.3. Щодо речових доказів і документів.
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Відомості про речові докази в матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 475, 532 КПК України, Суд

У Х В А Л И В:

1.  ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
2. Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 203-2 КК України у виді штрафу у розмірі 10 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 000,00 (сто сімдесят тисяч) гривень.
3. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
4. Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору, та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати іншим учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_7