печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9146/26-п 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року суддя Печерського районного суду м. Києва Шапутько С. В., 
за участю секретаря     Івахненка А.О.,
прокурорф     Шкурпела Р. В., 
захисника     Дяченка А.М.,
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали, що надійшли з Управління проведення спеціальних перевірок та контролю та своєчасністю подання декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника начальника управління - начальника відділу господарського та транспортного забезпечення Господарського управління Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», будучи особою, на яку поширюється вимоги Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до пп. «и» п. 1 ч. 1 ст. Закону та примітки до ст. 172-6 КУпАП, 12.04.2024 о 13:03 несвоєчасно, без поважних причин подала до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушенні не визнала, пояснення по суті справи надати не бажала. 
Захисник Дяченко А. М. заперечував проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що ОСОБА_1 не є суб`єктом декларування, а тому на неї не поширюються положення підпункту «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції». На обґрунтування своєї позиції захисник пояснив, що ОСОБА_1 не є державним службовцем, а Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» не є органом державної влади, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, на думку захисника, жодного належного та допустимого доказу або нормативно-правового акта, який би підтверджував, що зазначена організація є органом державної влади, матеріали справи не містять. Крім того, захисник звернув увагу суду, що сторона обвинувачення посилається на лист Національного агентства з питань запобігання корупції, однак визначення статусу юридичної особи як органу державної влади не належить до повноважень НАЗК. На його думку, НАЗК уповноважене виключно надавати роз`яснення щодо застосування законодавства, які мають рекомендаційний характер, а не визначати або розширювати коло суб`єктів декларування. У зв`язку з цим захисник вважав, що зазначений лист не є належним доказом у справі та не може підтверджувати належність ОСОБА_1 до суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». Також захисник зазначив, що відповідно до абзацу п`ятого частини п`ятої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» вимоги розділу VII цього Закону щодо фінансового контролю не поширюються, зокрема, на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність у сфері науки. На підтвердження цього він послався на положення статуту Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», відповідно до яких основною діяльністю організації є наукова діяльність. Крім того, захисник послався на роз`яснення, розміщені на офіційному вебсайті НАЗК, згідно з якими вимоги щодо фінансового контролю не поширюються на посадових осіб юридичних осіб публічного права, які одночасно є закладами, установами чи організаціями, є суб`єктами наукової діяльності та для яких така діяльність є основною. З огляду на викладене захисник дійшов висновку, що ОСОБА_1 не є суб`єктом декларування, а тому відсутні правові підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності за статтею 172-6 КУпАП.
Відповідаючи на запитання головуючої судді щодо підписання документа про ознайомлення з обов`язком подання декларації та можливістю притягнення до відповідальності, захисник пояснив, що ОСОБА_1 підписала відповідний документ лише тому, що за місцем роботи їй повідомили про необхідність його підписання, при цьому належних роз`яснень щодо змісту документа та правових наслідків такого підпису їй надано не було. За словами захисника, лише після самостійного ознайомлення із законодавством ОСОБА_1 дійшла висновку, що у її випадку подання декларації не є обов`язком, оскільки вимоги щодо фінансового контролю на неї не поширюються.
У судовому засіданні прокурор зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення складено обґрунтовано, оскільки ОСОБА_1 була зобов`язана подати щорічну декларацію до 01 квітня 2024 року, однак подала її із запізненням на 12 діб. На думку прокурора, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», що підтверджується наявними в матеріалах справи листами Національного агентства з питань запобігання корупції, у яких зазначено, що посада, яку вона обіймає, належить до посад службових осіб державних органів, визначених підпунктом «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції». Прокурор також звернув увагу, що Національним агентством з питань запобігання корупції було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно директора Господарського управління цієї ж організації ОСОБА_2 , якого за результатами розгляду справи Печерським районним судом міста Києва було притягнуто до адміністративної відповідальності із накладенням штрафу, а відповідні доводи щодо відсутності статусу суб`єкта декларування були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та відхилені. Крім того, прокурор зазначив, що відповідно до листа, долученого до матеріалів справи, дія Закону України «Про державну службу» на ОСОБА_1 не поширюється, однак це не виключає того, що вона є службовою особою державного органу. Водночас, враховуючи сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності, прокурор просив суд визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Суддя, заслухавши позиції захисту та прокурора, дослідивши матеріали справи, матеріали, що долучені в судовому засіданні, надходить наступних висновків.
В примітці до статті 172-6 КУпАП зазначено, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника начальника управління - начальника відділу господарського та транспортного забезпечення Господарського управління Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», є суб`єктом відповідальності за порушення вимог фінансового контролю, що підтверджується наступним. 
Наказом Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій»№467/2023/к/тр від 01.11.2023 ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника начальника управління - начальника відділу господарського та транспортного забезпечення Господарського управління Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» з 01.11.2023 року. 
Відповідно до пункту 4.1.2 Посадової інструкції заступника начальника управління - начальника відділу господарського та транспортного забезпечення Господарського управління, затвердженої директором Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», посадова особа несе відповідальність, зокрема, за недотримання вимог законодавства про запобігання корупції. Зазначену посадову інструкцію ОСОБА_1 підписала, підтвердивши своїм підписом факт ознайомлення з її змістом.
Крім того, 10.04.2023 року ОСОБА_1 підписала зобов`язання, яким підтвердила, що ознайомлена та зобов`язується дотримуватися вимог Закону України «Про запобігання корупції» й Антикорупційної програми Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», а також повідомлена про можливість притягнення до відповідальності у разі порушення вимог зазначеного Закону.
Підпункт «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону 1700-VII визначає, що суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є «посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим».
У відповідності до абзацу 16 ч. 1 ст. 1 Закону №1700-VII суб`єкти декларування особи, зазначені у п. 1, пп. «а» і пп. «в» п. 2, п. 4 і п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
З огляду на доводи сторони захисту, вирішальним питанням у цій справі є встановлення того, чи належить ОСОБА_1 яка обіймає посаду заступника начальника управління - начальника відділу господарського та транспортного забезпечення Господарського управління, затвердженої директором Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», до суб`єктів декларування, на яких поширюється дія підпункту «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».
Слід зазначити, що аналіз вимог ст. 3 Закону № 1700-VII дозволяє визначити поширення дії цього Закону на осіб, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, а також інших осіб, які не є службовими особами та які виконують роботу згідно з договором у юридичних особах приватного права, в частинах, передбачених Законом, що стосуються запобігання корупції.
У цілях визначення суб`єктів, на яких поширюється дія Закону № 1700-VII (відповідно до підпункту "и" пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону), під "посадовими та службовими особами інших державних органів" слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.
Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.
Відповідно до Статуту Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», затвердженого наказом Міністерства економіки України №4517 від 01.04.2026, її заснування відбулось на державній власності, належить до сфери управління Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України та є державною некомерційною організацією.
Отже, обіймаючи посаду заступника начальника управління - начальника відділу господарського та транспортного забезпечення Господарського управління Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_1 виконувала адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції як посадова особа державної організації, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади. 
З огляду на характер займаної посади, обсяг наданих повноважень, а також правовий статус Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», суд доходить висновку, що ОСОБА_1 є службовою особою державного органу у розумінні підпункту «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», а відтак належить до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону та які зобов`язані подавати декларації відповідно до статті 45 зазначеного Закону.
Крім того, відповідно до абзацу п`ятого частини п`ятої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» дія розділу VII цього Закону не поширюється, зокрема, на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність у сфері науки. Разом із тим наведена норма підлягає застосуванню у системному взаємозв`язку з положеннями статті 3 Закону, яка визначає коло суб`єктів, на яких поширюється дія Закону.
Сам по собі факт здійснення юридичною особою наукової діяльності або визначення такої діяльності як однієї з основних у статуті не є достатньою підставою для звільнення посадової особи від обов`язку подання декларації. Вирішальним є правовий статус особи та характер виконуваних нею повноважень.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 обіймала керівну посаду заступника начальника управління - начальника відділу господарського та транспортного забезпечення, виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, а тому є суб`єктом, визначеним підпунктом «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».
Посилання захисника на положення статуту та роз`яснення НАЗК не спростовують наведеного висновку, оскільки такі обставини не змінюють правового статусу ОСОБА_1 як службової особи, на яку поширюються вимоги Закону.
Відповідно до Закону України від 08.07.2022 № 2381-Й "Про внесення змін до Закону України "Про запобігання корупції" щодо особливостей застосування законодавства у сфері запобігання корупції в умовах воєнного стану", який набрав чинності 03.08.2022, суб`єкт декларування зобов`язаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, кінцевий строк подання якої припадає на період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", протягом дев`яносто календарних днів з дня його припинення чи скасування.
Законом України від 20.09.2023 № 3384-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", який набрав чинності 12.10.2023, відновлено декларування у порядку та строки, визначені ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції".
Частиною 1 ст. 45 Закону №1700-VII визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» - «г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону №1700-VII НАЗК з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти НАЗК підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у ч. 5 ст. 12 Закону №1700-VII. Відповідно до підпункту пп. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 23.07.2021 №449/21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.07.2021 за №987/36609, щорічна декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону №1700-VII (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону №1700-VII (після припинення діяльності (після звільнення) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Тобто, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати щорічну декларацію за 2023 рік, упродовж часу з 00:00 год. 01.01.2024 по 23:59 год. 31.03.2024 (граничний строк).
Відповідно до публічно доступної інформації, оприлюдненої на офіційному сайті НАЗК (https://portal.nazk.gov.ua), щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік ОСОБА_1 подала лише 12.04.2026 о 13 год. 03 хв., тобто несвоєчасно без поважних причин.
Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, слід врахувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин.
Тобто за наявності останніх відповідальність за вищезазначеною статтею виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха, технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням під вартою.
Судом не встановлено поважних причин несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 .
Отже, суддя дійшла висновку, що матеріали, зібрані у справі, а саме дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення № 47-01/24/26 від 03.02.2026; відомостях з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; відомостях наданих з Державного НДЕКЦ МВС України; послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_3 , доводять наявність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Дії ОСОБА_1 суддя кваліфікує за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Водночас пунктом 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП імперативно встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 47-01/24/26 від 03.02.2026, днем вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є 12.04.2024.
Таким чином, на час розгляду справи в суді сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП (два роки з дати вчинення порушення), у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 38, ч. 1 ст. 172-6, 247 280, 283-285,287 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя С. В. Шапутько