Справа № 445/176/21 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М. В. 
Провадження № 22-ц/811/4020/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 червня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , його представника – ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ майна в натурі,

встановив:
У лютому та березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовами, які ухвалою від 14 липня 2021 року об`єднані в одне провадження та уточнені заявою від 16.11.2024 року. 
Згідно уточнених позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просила:
-визнати будівлю магазину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 219,6 кв.м., та автомобіль Fiat Dukato, вантажний фургон 2286 куб.см., 2004 року випуску, білого кольору, об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і поділити їх;
-в порядку поділу майна виділити ОСОБА_1 в приватну власність частину будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якої входять: підвал: І – приміщення площею 50,8 кв.м., ІІ – санвузол площею 2,2 кв.м.; 1-й поверх: торговий зал площею 49,2 кв.м., сходова клітка площею 6,7 кв.м., загальною площею 108,9 кв.м., вартістю 1914571 грн., що становить 49,6% будівлі магазину;
-в порядку поділу майна виділити ОСОБА_3 в приватну власність частину будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якої входять: 2-й поверх: 2-3 – коридор площею 11,8 кв.м., 2-4 – санвузол площею 4,7 кв.м., 2-5 – офісне приміщення площею 42,0 кв.м.; мансарда: 2-6 – коридор площею 12,4 кв.м., 2-7 мансардне приміщення площею 24,6 кв.м., 2-8 – мансардне приміщення площею 15,2 кв.м., загальною площею 110,7 кв.м., вартістю 1946217 грн., що становить 50,4% будівлі магазину; 
-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю вартості часток подружжя в спільному майні в сумі 15823 грн.; 
-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 83970 грн. грошової компенсації 1/2 частини середньої ринкової вартості автомобіля Fiat Dukato, вантажний фургон. 2286 куб.см., 2004 року випуску, білого кольору.
Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що з 11.05.1995 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 24 травня 2021 року розірвано.
У 2009 році подружжя за спільні кошти і спільною працею розпочали будівництво магазину в АДРЕСА_1 . 
Будівництво магазину було завершене під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі і 11.04.2012 року Золочівською міською радою на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг про державну реєстрацію права власності. 
Однак, ОСОБА_3 заперечує її право власності на вищевказане нерухоме майно, тому вона змушена завернутися до суду за захистом свого права на 1/2 частку у спільному майні подружжя.
Окрім того, у 2007 році за спільні кошти подружжя придбало автомобіль Fiat Dukato, вантажний фургон, 2286 куб.см., 2004 року випуску, який використовували в підприємницькій діяльності для перевезення товару.
Позивач не заперечує, щоб транспортний засіб залишився у відповідача, враховуючи те, що він є особою з інвалідністю ІІ-ої групи.
Вказувала, що на автомобіль не претендує, оскільки не має права на водіння транспортним засобом, тому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 83970 грн. грошової компенсації середньої ринкової вартості 1/2 частини автомобіля. 
У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , уточненим заявою від 04.10.2023 року, в якому просив:
-виділити в особисту приватну власність ОСОБА_3 1/2 частину будівлі магазину, що знаходиться у АДРЕСА_1 , а саме: підвал: І – приміщення площею 50,8 кв.м., ІІ – санвузол площею 2,2 кв.м.; 1-й поверх: торговий зал площею 49,2 кв.м., сходова клітка площею 6,7 кв.м.; 
-виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 1/2 частину будівлі магазину, що знаходиться у АДРЕСА_1 , а саме: 2-й поверх: 2-3 – коридор площею 11,8 кв.м., 2-4 – санвузол площею 4,7 кв.м., 2-5 – офісне приміщення площею 42,0 кв.м.; мансарда: 2-6 – коридор площею 12,4 кв.м., 2-7 мансардне приміщення площею 24,6 кв.м., 2-8 – мансардне приміщення площею 15,2 кв.м. 
Вважає, що такий варіант розподілу будівлі є максимально зручним та справедливим для обох сторін, оскільки розмір частки, яка пропонується для виділення у власність відповідачки за зустрічним позовом є більшим від ідеальної частки на 15823 грн., такий варіант поділу не передбачає приміщень, що перебуватимуть у спільному користуванні, що максимально зменшить потенційні суперечки щодо порядку користування таким майном та дозволить обом сторонам доступ до їх часток з окремими входами.
Окрім того, вказаний варіант поділу дозволить ОСОБА_3 у повній мірі користуватись належним йому майном, оскільки він є особою з інвалідністю 1-ої групи з вадами опорно-рухового апарату і виділення йому іншої частини, ніж перший поверх, утруднить або навіть унеможливить реалізацію ним в повній мірі права користуватися належним йому майном. 
Вважає, що такий поділ майна максимально відповідає варіанту розподілу, який запропонований експертом у висновку №2274-Е від 30.03.2023 року за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи.
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано будівлю магазину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 219,6 кв.м., та автомобіль Fiat Dukato, вантажний фургон 2286 куб.см., 2004 року випуску, білого кольору, об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
В порядку поділу майна виділено ОСОБА_1 у власність частину будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якої входять: 2-й поверх: 2-3 – коридори площею 11,8 кв.м., 2-4 – санвузол площею 4,7 кв.м., 2-5 – офісне приміщення площею 42,0 кв.м.; мансарда: 2-6 – коридор площею 12,4 кв.м., 2-7 мансардне приміщення площею 24,6 кв.м., 2-8 – мансардне приміщення площею 15,2 кв.м., загальною площею 110,7 кв.м., вартістю 1946217 грн., що становить 50,4% будівлі магазину.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю вартості часток подружжя в спільному майні у сумі 15823 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 83970 грн. грошової компенсації 1/2 частини середньої ринкової вартості автомобіля Fiat Dukato вантажний фургон 2286 куб.см., 2004 року випуску, білого кольору.
В решті в позові відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.
В порядку поділу майна виділено ОСОБА_3 у власність частину будівлі магазину, що знаходиться у АДРЕСА_1 , а саме: підвал: І – приміщення площею 50,8 кв.м., ІІ – санвузол площею 2,2 кв.м.; 1-й поверх: торговий зал площею 49,2 кв.м., сходова клітка площею 6,7 кв.м., загальною площею 108,9 кв.м., вартістю 1914571 грн., що становить 49,6% будівлі магазину.
Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за експертизи в сумі 20157 грн. 75 коп.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просила його скасувати в частині поділу будівлі магазину з виплатою ОСОБА_3 грошової компенсації за різницю вартості часток подружжя в спільному майні та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги в частині поділу будівлі магазину задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 – відмовити. 
В апеляційній скарзі зазначала, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, зокрема, не врахував того, що будівля магазину, яка є предметом спору, не є житловим приміщенням, її цільове призначення не передбачає обов`язкового постійного чи щоденного використання приміщення ОСОБА_3 . 
Окрім того, звертає увагу, що сторонами визнавалася та обставина, що ОСОБА_3 особисто не використовує приміщення будівлі магазину, в тому числі й для здійснення ним особисто будь-якої діяльності в цих приміщеннях, а використовує приміщення з єдиною метою – надання їх в оренду третім особам.
Додає, що ОСОБА_3 за станом здоров`я не має змоги безпосередньо здійснювати діяльність у приміщеннях магазину, позаяк, вона ( ОСОБА_1 ) після лікування та покращення стану свого здоров`я зможе використовувати магазин для ведення власної діяльності. 
Вважає, що для ОСОБА_3 немає перешкод використовувати приміщення другого поверху та мансарди, шляхом надання їх в оренду третім особам. 
Наголошує, що ОСОБА_3 потребує постійної сторонньої допомоги (догляду), тому входити як у приміщення на першому поверсі та в підвалі, так і на другому поверсі і в мансарді, він не зможе самостійно без сторонньої допомоги.
Зауважує, що відповідач отримує догляд на непрофесійній основі, який, скоріш за все, здійснює його син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вказує, що суд першої інстанції в рішенні зазначив, що надані стороною позивача за зустрічним позовом докази беззаперечно свідчать про його фізичну неможливість користуватися сходовою кліткою, однак, суд залишив поза увагою ту обставину, що використання першого поверху є неможливим без використання підвального приміщення, площею 50,8 кв.м., яке використовується як складське і в якому знаходяться внутрішні мережі комунікацій будівлі та санвузол, площею 2,2 кв.м., а використання таких без користування сходовою кліткою є неможливим. 
Додає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 має фізичну спроможність взагалі відвідувати та заходити в приміщення будівлі магазину, а цю функцію за нього не виконує інша особа, оскільки з огляду на подані стороною відповідача медичні документи, самостійно пересуватися ОСОБА_3 можливості не має.
04.02.2026 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, покликаючись на те, що будівля триповерхового магазину, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , не обладнана ліфтом, а отже, без надання йому сторонньої допомоги він не зможе самостійно здійснювати правомочності власника щодо володіння та користування приміщеннями магазину, які знаходяться на другому і третьому поверхах будівлі.
В судове засідання апеляційного суду 09.06.2026 року сторони з`явились.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 16.06.2026 року о 14:00.
Заслухавши пояснення сторони  ОСОБА_1  в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України.
Відповідно до вимог статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, відтак, застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. 
Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 11.05.1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.01.2020 року, серія НОМЕР_1 , виданим повторно Золочівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №49.
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 24 травня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.04.2012 року, ОСОБА_3 є власником будівлі магазину по АДРЕСА_1 .
Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав №33804780 від 11.04.2012 року, будівля магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності зареєстрована в цілому (1/1) за ОСОБА_3 . 
Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності від 11.04.2012 року, видане виконавчим комітетом Золочівської міської ради на підставі рішення виконкому Золочівської міської ради від 20.03.2012 року №103.
Згідно довідки про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна, виданою КП ЛОР «Золочівське МБТІ», будівля магазину по АДРЕСА_1 має загальну площу 219,6 кв.м., загальна вартість нерухомого майна становить 1081947 грн. 
Відповідно до технічного паспорта на громадський будинок з господарським (допоміжними) будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , входять: підвал: І – приміщення площею 50,8 кв.м., ІІ – санвузол площею 2,2 кв.м., загальною площею 53 кв.м.; 1-й поверх: торговий зал площею 49,2 кв.м., сходова клітка площею 6,7 кв.м., загальною площею 55,9 кв.м.; 2-й поверх: коридор площею 11,8 кв.м., санвузол площею 4,7 кв.м., офісне приміщення площею 42,0 кв.м., загальною площею 58,5 кв.м.; мансарда: коридор площею 12,4 кв.м., мансардне приміщення площею 24,6 кв.м., мансардне приміщення площею 15,2 кв.м., загальною площею 52,5 кв.м. Загальна площа приміщень магазину по АДРЕСА_1 складає 219,6 кв.м.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №2274-Е від 30.03.2023 року, ринкова вартість приміщення трьохповерхового магазину, що знаходиться в АДРЕСА_1 , станом на час проведення дослідження складає 3860788 грн.
Згідно з п.2 висновку експерта пропонується наступний варіант поділу приміщення магазину на АДРЕСА_1 :
першому співвласнику 1/2 ідеальної частки пропонуються наступні приміщення, а саме: підвал: І – приміщення площею 50,8 кв.м., ІІ – санвузол площею 2,2 кв.м.; 1-й поверх: торговий зал площею 49,2 кв.м., сходова клітка площею 6,7 кв.м. Разом: площа приміщення складає 108,9 кв.м., вартістю – 1914571 грн., що є менше від ідеальної частки на 15823 грн.;
другому власнику 1/2 ідеальної частки пропонуються наступні приміщення, а саме: 2-й поверх: 2-3 – коридор площею 11,8 кв.м., 2-4 – санвузол площею 4,7 кв.м., 2-5 – офісне приміщення площею 42,0 кв.м.; мансарда: 2-6 – коридор площею 12,4 кв.м., 2-7 – мансардне приміщення площею 24,6 кв.м., 2-8 – мансардне приміщення площею 15,2 кв.м. Разом: площа приміщень складає 110,7 кв.м., вартістю 1946217 грн., що є більше від ідеальної частки на 15823 грн.
Ідеальні частки співвласників, при запропоновану варіанті поділу будуть наступними: 1-й співвласник – 49,6%, 2-й співвласник – 50,4% (п.4 висновку).
Запропонований варіант поділу по поверхах передбачає існуюче користування приміщеннями, а тому немає необхідності проводити переобладнання в будівлі магазину (п.5 висновку).
Згідно з п.6 висновку, реальний поділ при запропонованому варіанті поділу технічно можливий у відповідності до норм ДБН (див. питання 2.3.6 дослідницької частини висновку).
Грошова компенсація за відхилення від ідеальної частки складатиме 15823 грн., яку другий співвласник повинен сплатити першому співвласнику (п.7 висновку).
У висновку експерта (п.3) вказано, що запропонувати варіант поділу магазину, щоб кожному із сторін у ньому було виділено по половині приміщення на кожному поверсі, технічно не можливо, оскільки новоутворені приміщення не будуть відповідати функціональному призначенню.
Згідно довідки відділу обслуговування громадян №15 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на обліку як одержувач пенсії по інвалідності з 30.10.2020 року.
Відповідно до довідки до акта МСЕК серії 12ААБ №361693, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання до 01.11.2021 року.
Медичною довідкою, виданою Медичною поліклінікою ОСОБА_1 , встановлено основний діагноз №93 (Інші паталогічні кровотечі з матки та вагіни). Пацієнтка потребує ощадливого способу життя, уникати фізичних навантажень та тривалих поїздок.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю І групи підгрупи Б інвалідність з дитинства.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5782/20943 від 20.12.2024 року, ОСОБА_3 діагностовано: ДЦП. Змішана форма з спастичним тетрапарезом та хореоатетозом, з вираженим порушенням рухових функцій кінцівок, координації, статики та ходи. Ідіопатична несімейна торсійна дистонія, мультифокальна, з втягненням м`язів шиї, кінцівок та тулуба, ларингеальних м`язів з вторинною цервікалгією і сенсорними розладами кінцівок. Пацієнт потребує постійної сторонньої допомоги. Пересувається за допомогою мобільних ходунців з колесами, ходьба по сходинках неможлива.
Згідно інформації територіального сервісного центру МВС №4643 від 24.02.2021 року №31/13-4643-158, автомобіль Fiat Dukato, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований 17.11.2007 року за ОСОБА_3 .
Висновком експерта №96 від 04.09.2024 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи з визначенням середньої ринкової вартості автомоібля встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля Fiat Dukato вантажний фургон 2286 см.куб 110 к.с., 2004 року випуску в середньостатистичному нормальному технічному, експлуатаційному та укомплектованому стані, без пошкоджень і суттєвих дефектів, станом на 04.09.2024 року становить 167940 грн.
Отже, зазначене вище рухоме та нерухоме майно набуте у власність сторонами під час шлюбу, тому, відповідно до наведених вище норм СК України, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що це майно відноситься до об`єктів права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, і підлягає поділу між ними з урахуванням принципу рівності їхніх часток у вказаному майні. В цій частині рішення суду не оскаржується.
Апелянт ОСОБА_1 не погоджується з рішенням в частині реального поділу будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак, висновки суду першої інстанції за наслідками вирішення позовних вимог сторін про реальний поділ будівлі магазину є правильними, оскільки суд в повній мірі дотримався норми статті 71 СК України, врахувавши обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного питання.
Так, зокрема, згідно з висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №2274-Е від 30.03.2023 року, спірна будівля магазину підлягає поділу, шляхом виділення у власність одному співвласнику приміщень підвалу та першого поверху, а другому співвласнику – приміщень другого поверху та мансарди.
Запропонований експертом єдиний варіант поділу по поверхах передбачає існуюче користування приміщеннями, а тому немає необхідності проводити переобладнання в будівлі магазину, і такий розподіл технічно можливий у відповідності до норм ДБН. Позаяк, варіант поділу магазину, щоб кожному із сторін у ньому було виділено по половині приміщення на кожному поверсі, є технічно неможливим, оскільки новоутворені приміщення не будуть відповідати функціональному призначенню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в порядку поділу будівлі магазину ОСОБА_1 мають бути виділені у власність приміщення другого поверху і мансарди, а ОСОБА_3 – приміщення першого поверху і підвалу, оскільки суд врахував стан здоров`я ОСОБА_3 та його неспроможність без сторонньої допомоги користуватися приміщеннями другого поверху та мансардними приміщеннями будівлі магазину.
Вказана обставина є істотною при вирішенні питання поділу між сторонами майна в натурі. 
У зв`язку з цим, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що при визначеному судом варіанті поділу майна ОСОБА_3 не зможе самостійно користуватись підвальними приміщеннями будівлі, оскільки такі доводи зводяться до неможливості ОСОБА_3 взагалі користуватись належним йому майном, що суперечить положенням статті 317 ЦК України та є некоректними по відношенню до особи з інвалідністю із наявними у нього захворюваннями.
Окрім того, підвальні приміщення, на відміну від приміщень другого і третього (мансардного) поверхів, є технічними, призначені і використовуються для розміщення та обслуговування систем опалення, електро-, газо-, водопостачання та водовідведення. 
Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір в оскаржуваній частині, застосувавши норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, і давши належну правову оцінку дослідженим у справі доказам, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухваленняя, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 19 червня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич