ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року

м. Київ

cправа № 904/3878/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,
секретар судового засідання - Корнієнко О. В., 
за участю представників:
Офісу Генерального прокурора - Барчук А. Б.,
Дніпропетровської обласної державної адміністрації - не з`явився,
Дочірнього підприємства 
Державної акціонерної компанії «Хліб України» 
«Павлоградський комбінат хлібопродуктів» - не з`явився,
Фонду державного майна України - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2026 (у складі колегії суддів: Чус О. В. (головуючий), Дармін М. О., Кощеєв І. М.)
та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2025 (суддя Загинайко Т. В.)
у справі № 904/3878/25
за позовом Виконувача обов`язків керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації 
до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів»,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонду державного майна України,
про припинення права постійного користування земельною ділянкою та її повернення,
ВСТАНОВИВ: 
У липні 2025 року Виконувач обов`язків керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації (далі - Дніпропетровська ОДА) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» (далі - ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів»), у якому просив: 
- припинити ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградському комбінату хлібопродуктів» право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер 1212400000:02:011:0002, площею 1,8960 га, розташованою за адресою: вул. Вокзальна (колишня вул. Степового Фронту), 3, м. Павлоград, Дніпропетровська область;
- зобов`язати ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградському комбінату хлібопродуктів» повернути Дніпропетровській обласній державній адміністрації земельну ділянку, кадастровий номер 1212400000:02:011:0002 площею 1,8960 га, розташовану за адресою: вул. Вокзальна (колишня вул. Степового Фронту), 3, м. Павлоград, Дніпропетровська область.
Позовні вимоги обґрунтовано систематичною несплатою відповідачем земельного податку за користування земельною ділянкою площею 1,8960 га за адресою: вул. Вокзальна (колишня вул. Степового Фронту), 3, м. Павлоград, Дніпропетровська область, кадастровий номер 1212400000:02:011:0002, а також тривалим невикористанням зазначеної земельної ділянки, що є підставою для припинення права постійного користування цією земельною ділянкою. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2025, зокрема, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд державного майна України.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2025, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2026, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, у червні 2026 року Перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2026 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2025 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.06.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 904/3878/25 за касаційною скаргою Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2026 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2025 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.08.2026.
Дніпропетровська ОДА, ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів», Фонд державного майна України у судове засідання своїх представників не направили.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення зазначеним учасникам справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, та те, що зазначені учасники справи не зверталися до суду з будь-якими заявами щодо розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради, Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради, Департаменту фінансів Сумської обласної військової адміністрації. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Офісу Генерального прокурора, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Судами попередніх інстанцій установлено, що за результатом вивчення електронної системи Державний земельний кадастр встановлено, що за адресою: вул. Вокзальна (колишня вул. Степового Фронту), 3, м. Павлоград Дніпропетровської області, розташована земельна ділянка з кадастровим номером 1212400000:02:011:0002, площею 1,8960 га, цільове призначення - 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що перебуває у державній власності.
Вказана земельна ділянка передана в постійне користування ДП ДАК «Хліб України» для зберігання та виробництва хлібопродуктів на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ДП № 005245, виданого 27.09.2001 на підставі рішення Павлоградської міської ради народних депутатів від 05.03.2001 № 278 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 401.
Відомості щодо права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1212400000:02:011:0002 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відсутні (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.05.2025 № 429000497).
Водночас, судами попередніх інстанцій установлено, що Дніпропетровська обласна державна адміністрація, як орган державної виконавчої влади, є суб`єктом права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1212400000:02:011:0002.
На зазначеній земельній ділянці з кадастровий номер 1212400000:02:011:0002 розташовано нерухоме майно, а саме, будівлі та споруди мельзаводу № 1-29 (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.05.2025 № 429000218). 
Разом з тим, відомості щодо передачі вказаного нерухомого майна в користування відповідачу або іншим особам в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.
Судом апеляційної інстанції установлено, що окружною прокуратурою вживалися заходи щодо встановлення балансоутримувачів та користувачів будівель та споруд мельзаводу, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером 1212400000:02:011:0002, площею 1,8960 га.
Так, з метою отримання інформації про власників та розпорядників нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, окружна прокуратура зверталась, зокрема до:
- Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях листом від 10.08.2023 № 04/63-3768вих-23;
- Фонду державного майна України листом від 28.02.2024 № 63-1201вих-24;
- Кабінету Міністрів України з листом від 03.07.2024 № 63-3519вих-24;
- Верховної Ради України листом від 03.07.2024 №63-3520вих-24;
- Міністерства економіки України лист від 10.02.2025 № 63-927вих-2;
- Павлоградської міської ради листом від 01.09.2023 № 04/63-4109вих-23.
З відповідей відповідних держаних органів на звернення окружної прокуратури, судами попередніх інстанцій установлено, що нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, на праві господарського видіння за ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» закріплене не було; рішень щодо його передачі на баланс ДАК «Хліб України» або ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» не приймалось; Верховна Рада України не володіє інформацією щодо будівель та споруд мельзаводу та не вважає себе ані власником, ані розпорядником нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці; як право власності, так і право управління на зазначене майном ні за ким не зареєстроване.
За інформацією, наданою Головним управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (листи від 18.05.2023 № 18435/5/04-36-04-2-11, від 07.02.2024 № 5948/5/04-36-04-02-11, від 03.10.2024 № 45791/5/04-36-04-02-11, від 06.02.2025 № 5925/5/04-36-04-05-11 та від 15.05.2025 № 23230/5/04-36-04-05-11) відомості щодо оформлення ДАК «Хліб України» права користування земельними ділянками у м. Павлоград, відповідно вимог чинного законодавства, відсутні; податкові декларації з плати за землю за земельну ділянку з кадастровим номером 1212400000:02:011:0002 за 2020-2023 роки ДАК «Хліб України» та ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» не надавались, податкові зобов`язання по земельному податку не декларувались та не сплачувались.
19.10.2023 Комісією у складі начальника відділу земельно-ринкових відносин виконавчого комітету Павлоградської міської ради, начальника відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Павлоградської міської ради, головного спеціаліста-юриста відділу земельно-ринкових відносин виконавчого комітету Павлоградської міської ради, начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Павлоградської міської ради, начальника відділу з благоустрою КП «Муніципальна варта», головного спеціаліста-державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель, за участю начальника Павлоградського районного управління ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області, проведено обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 1212400000:02:011:0002 площею 1,8960 га, про що складено відповідний акт обстеження земельної ділянки від 19.10.2023.
Згідно з зазначеним актом, комісією під час обстеження земельної ділянки встановлено, що: на території спірної земельної ділянки розташовано будівлі та споруди, які мають занедбаний, напівзруйнований вигляд, мають аварійний стан, що носить небезпечний характер; земельна ділянка поросла деревами, бур`янами, чагарниками, захаращена сміттям; територія земельної ділянки огороджена цегляною огорожею, яка руйнується; територія не охороняється, можливий вільний доступ на територію земельної ділянки; на момент комісійного обстеження встановлено, що будівлі та споруди не функціонують, тобто фактично ніким не використовуються; на час обстеження земельної ділянки, представники ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» відсутні.
Судами попередніх інстанцій також установлено, що Павлоградська окружна прокуратура листом від 04.10.2023 № 04/63-4610вих-23 зверталась до Дніпропетровської ОДА із запитом про надання інформації, зокрема, щодо власника або розпорядника спірної земельної ділянка, а також щодо звернень ДАК «Хліб України» або ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з питань припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою.
Департамент екології та природних ресурсів Дніпропетровської ОДА листом від 24.10.2023 № 2-4218/0/261-23 повідомив прокуратуру про те, що відомості про суб`єкта права власності на земельну ділянку не зареєстровані, у відомостях про суб`єкта речового права на земельну ділянку значиться ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів»; за даними системи електронного документообігу «ДОК ПРОФ», що застосовується для реєстрації документів в облдержадміністрації, звернень від ДАК «Хліб України» та ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1212400000:02:011:0002, не встановлено. 
Також, Павлоградська окружна прокуратура листом від 01.05.2025 № 63-2509вих-25 повторно зверталась до Дніпропетровської обласної державної адміністрації із зазначеного питання.
Департамент економічного розвитку Дніпропетровської ОДА листом від 26.05.2025 № 2260/0/31-25 повідомив прокуратуру про те, що заходи цивільно-правового характеру щодо припинення права постійного користування ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» спірною земельною ділянкою Дніпропетровською обласною державною адміністрацією не вживались.
Зважаючи на те, що ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» систематично не сплачує земельний податок за користування спірною земельною ділянкою, а також тривалий час не використовує зазначену земельну ділянку, що призвело до її занедбання, а Дніпропетровською ОДА як орган державної влади, який зобов`язаний здійснювати захист інтересів держави на ефективне та раціональне використання земель державної власності, попри обізнаність про зазначені обставини, самостійно жодних заходів щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою та її повернення, не вживалось, прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Дніпропетровської ОДА з позовом про припинення ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградському комбінату хлібопродуктів» право постійного користування спірною земельною ділянкою та зобов`язання повернути її Дніпропетровській ОДА. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у зв`язку із систематичною несплатою земельного податку проводиться у загальному порядку, передбаченому статтею 141 Земельного кодексу України, - за рішенням компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, оскільки не входить до переліку підстав припинення права постійного користування у судовому порядку, передбачених статтею 143 Земельного кодексу України; поняття «невикористання земельної ділянки за призначенням» та «використання земельної ділянки не за цільовим призначенням» різні за правовою природою, останнє з яких застосовується до випадків, коли на земельній ділянці із певним цільовим призначенням здійснюється діяльність, яка виходить за межі цього цільового призначення, отже використання не за цільовим призначенням передбачає дію використання, а за невикористання (бездіяльність) не передбачається позбавлення права користування. За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про недоведеність та безпідставність заявлених прокурором позовних вимог про припинення ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» права постійного користування спірною земельною ділянкою та зобов`язання повернути її Дніпропетровській ОДА.
Разом з цим, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виснував про недоведення прокурором підстав для представництва інтересів держави в особі Дніпропетровської ОДА у порядку статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
У поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, прокурор послався на відсутність висновку Верховного Суду щодо припинення права постійного користування земельними ділянками на підставі пункту «д» статті 141 Земельного кодексу України у судовому порядку за позовами прокурора в інтересах держави в особі органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у разі їх бездіяльності, що є підставою касаційного оскарження.
Крім того, прокурор у касаційній скарзі зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм статей 5, 13, 14, 131-1 Конституції України, статей 141, 143, 144, 152, 206 Земельного кодексу України, порушення норм процесуального права, зокрема, статей 2, 11, 53, 236 ГПК України, та про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, у постановах Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 685/1008/20, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, від 26.04.2022 у справі № 738/663/20, від 30.09.2020 у справі № 6/88-Б-05.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, виходить із такого.
Питання щодо представництва прокурором інтересів громадянина або держави в господарському суді, а також особливості здійснення ним окремих форм представництва таких інтересів врегульовані положеннями Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» та ГПК України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Абзацом 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац 2 частини 5 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99).
Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом). 
Відповідно до абзаців 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Встановлена статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Тобто визначений частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20).
Отже, якщо прокурор звертається до суду з позовною заявою в інтересах держави, він зобов`язаний у позовній заяві вказати підставу для здійснення представництва інтересів, передбачену частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», та обґрунтувати її. У такому разі статусу позивача набуває або орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах (за наявності такого органу), або прокурор (у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду). Процесуальні наслідки відсутності, зокрема, обґрунтування підстави для звернення до суду прокурора визначені статтею 174 ГПК України.
Натомість якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).
Таким чином, процесуальний статус сторін у справі залежить як від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, так і від наведеного прокурором обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у конкретній справі. У свою чергу суд оцінює наведене прокурором обґрунтування та у випадку встановлення відсутності підстав для представництва застосовує наслідки, передбачені статтею 174 або статтею 226 ГПК України.
Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18.
У справі № 904/3878/25, що розглядається, прокурор, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровська ОДА, послався на те, що Дніпропетровською ОДА як органом державної влади, який зобов`язаний здійснювати захист інтересів держави на ефективне та раціональне використання земель державної власності, попри обізнаність про обставини систематичної несплати відповідачем земельного податку та тривале невикористання спірної земельної ділянки, самостійно жодних заходів щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою та її повернення, не вживалось.
Судами попередніх інстанцій у справі № 904/3878/25 установлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1212400000:02:011:0002 площею 1,8960 га, що знаходиться за адресою: вул. Вокзальна, 3, м. Павлоград, Дніпропетровська область, з цільовим призначенням - 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, перебуває у державній власності.
За висновками судів попередніх інстанцій, Дніпропетровська ОДА як орган, уповноважений розпоряджатися спірною земельною ділянкою державної власності, наділена повноваженнями щодо вирішення питання припинення права постійного користування землею у випадках, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, Павлоградська окружна прокуратура, до звернення до суду, зверталась до Дніпропетровської ОДА в порядку, передбаченому частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (лист від 04.07.2025 № 63-3809вих-25).
За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій про недоведення прокурором підстав для представництва інтересів держави в особі Дніпропетровської ОДА у порядку статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», не відповідають наведеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду.
Крім того, як вже зазначалось вище, якщо суд, вже після відкриття провадження у справі, установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).
Разом з тим, у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій, усупереч вимогам процесуального законодавства та висновкам Великої Палати Верховного Суду, відмовили у задоволені позову прокурора в інтересах держави в особі Дніпропетровської ОДА, розглянувши його по суті, дійшли висновку про відсутність підстав для його задоволення, обґрунтувавши такий висновок відсутністю підстав для представництва прокурором інтересів держави.
За таких обставин, Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку з питання, наведеного скаржником у касаційній скарзі.
За змістом статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У зв`язку з наведеним ухвалені у справі постанова суду апеляційної інстанцій та рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідають, а отже їх не можна визнати законними та обґрунтованими.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина 4 статті 310 ГПК України).
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України).
За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2026 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2025 у справі № 904/3878/25 скасувати.
3. Справу № 904/3878/25 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І. С. Берднік
Судді: В. А. Зуєв
І. С. Міщенко