ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"13" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/716/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д., 
розглянувши справу №916/716/26 в порядку спрощеного позовного провадження
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Дока Україна Т.О.В.” /ЄДРПОУ 30530955, адреса – 04210, м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 20-А/
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” /ЄДРПОУ 37811845, адреса – 65070, м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27, корп. Б/
про стягнення 69 691,05 грн,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Дока Україна Т.О.В.” звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. №737/26 від 27.02.2026/ до Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” про стягнення заборгованості в розмірі 69 691,05 грн та 3328,00 грн судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору оренди (оперативна оренда) N21.61 від 19 серпня 2021 року. Позивач зазначає, що предметом позову є виключно стягнення заборгованості за договором оренди, вимоги про витребування чи повернення орендованого майна позивач не заявляє, а відповідач не заперечує факту повернення майна належним чином та в повному обсязі. Оскільки питання щодо повернення орендованого майна у межах цього позову не заявляються, тому докази, що підтверджують повернення майна, не подаються. Відповідачеві було нараховано орендні платежі за договором за весь строк орендного користування майном на загальну суму 134 966,59 грн. Однак, в порушення вимог п.7.1.1. договору зобов`язання щодо сплати орендних платежів виконано відповідачем частково й сплачено кошти в загальному розмірі 65275,54 грн і, як наслідок, несплаченою станом на дату подачі даної позовної заяви залишилася сума боргу в розмірі 69 691,05 грн, в зв`язку з чим позивач звертається до суду за захистом своїх прав.
Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 525, 526, 610, 629, 762 ЦК України.
Ухвалою суду від 04.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/716/26; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст. ст. 247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
З довідки про доставку електронного документу вбачається, що документ в електронному вигляді «Ст.176 ч. 2 Ухвала про відкриття провадження у справі (спрощене)» від 04.03.2026 по справі №916/716/26 (суддя Петренко Н.Д.) було надіслано одержувачу Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Дока Україна Т.О.В.” в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 04.03.2026 о 17:55.
З довідки про доставку електронного документу вбачається, що документ в електронному вигляді «Ст.176 ч. 2 Ухвала про відкриття провадження у справі (спрощене)» від 04.03.2026 по справі №916/716/26 (суддя Петренко Н.Д.) було надіслано одержувачу Товариство з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 04.03.2026 о 18:00.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Ухвалу Господарського суду Одеської області про відкриття провадження було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач мав можливість ознайомитися з текстом цієї ухвали.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2026 року у справі №916/716/26 залишено без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ДОКА Україна Т.О.В.» та зобов`язано позивача надати у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали суду заяви про усунення недоліків, встановлених при поданні позовної заяви, а саме: обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, та докази на підтвердження вказаних сум, а також копію Договору оренди (оперативна оренда) №21.61 від 19 серпня 2021 року в повному обсязі, що містить всі умови договору без виключення. 
11.06.2026 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків /вх.№20271/26 від 11.06.2026/, якою усунуті всі недоліки, що були підставою для залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою суду від 12.06.2026 постановлено продовжити розгляд справи № 916/716/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Дока Україна Т.О.В.” до Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” про стягнення 69 691,05 грн за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст. ст. 247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
25.06.2026 судом від керівника відповідача ТОВ «БК «Бастіон» Корєнмана В.М. отримано відзив на позовну заяву /вх.№22215/26 від 25.06.2026/, в якому ТОВ «БК «Бастіон» просить відмовити у позові в повному обсязі, застосувати до вимог позивача строки позовної давності та зобов`язати позивача надати докази наявності дебіторської заборгованості відповідача та докази факту, що він є кредитором відповідача на дату звернення з вимогою до суду. 
При цьому відповідач посилається на те, що Пунктом 1.1 договору № 21.61 від 19.08.2021 встановлено, що Орендар приймає від Орендодавця майно визначене у Специфікаціях, які є додатками до договору. Також п.10.12 договору встановлено, що є невід`ємними його частинами, а саме пункти 10.12.1, 10.12.2, 10.12.3, 10.12.4. Специфікація також входить у перелічені пункти. 
Відповідач наголошує на тому, що жодного з цих документів та додатків сторони не склали, тобто слід зробити висновок, що сторони не дотрималися істотних умов і договір є неукладеним.
Також відповідач зазначає, що зобов`язання між позивачем і відповідачем було припинено у спосіб визначений законом. Майно повернуто позивачу у повному обсязі у грудні 2021 року та здійснено розрахунок за користування майном у повному обсязі.
Правом на подання відповіді на відзив позивача не скористався, в зв`язку з чим суд розглядає справу за наявними матеріалами.
Справу розглянуто з врахуванням положень п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Як встановлено при безпосередньому дослідженні доказів, між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Бастіон» (Орендар) було укладено у письмовій формі Договір оренди (оперативна оренда) N21.61 від 19 серпня 2021 року, а також визначено перелік майна, яке має бути передане в орендне користування, шляхом підписання відповідної Специфікації №1 від 19.08.2021, яка є Додатком до Договору та його невід`ємною частиною. 
Відповідно до п.1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове користування та за плату будівельну опалубку (надалі – «Майно»), адреса будівельного майданчику, на який здійснюється переміщення Майна, асортимент, вартість оренди (в місяць), кількість якої визначені в Специфікаціях (Додатки до Договору), що є невід`ємними частинами цього Договору. Орендар зобов`язується прийняти зазначене Майно та своєчасно здійснювати оплату орендних платежів. 
Вказане в п. 1.1. Договору Майно передається у тимчасове користування Орендарю для проведення будівельно-монтажних робіт. 
Розділом 3 Договору врегульовані питання орендної плати та порядку проведення розрахунків.
Так, згідно з п. 3.1. Договору Загальний розмір платежів (вартість оренди) за тимчасове користування Майном (орендна плата) становить суму, зазначену у всіх Специфікаціях (Додатках до Договору), за фактичний строк перебування Майна в оренді, але в будь-якому разі не менше ніж за 1 (один) календарний місяць (п. 2.4. Договору).
Відповідно до пп. 3.1.1. Договору Щомісяця, протягом строку знаходження Майна у тимчасовому платному орендному користуванні у Орендаря за цим Договором, Орендодавець складає та направляє Орендарю засобами електронного документообігу із застосуванням кваліфікованого електронного підпису (надалі - КЕГГ) Рахунок-Акт за Договором (з врахуванням умов, передбачених п.3.7. Договору), що означає підтвердження участі Сторін в оформленні Рахунку-Акту за Договором як первинного документа.
Згідно з п. 3.2. У випадку передачі інших або додаткових елементів, зміни комплектації оформлюються підписанням Сторонами окремих додаткових Специфікацій та товаророзпорядчими документами (накладна або акт прийому-передачі), без оформлення Додаткових угод до цього Договору.
Відповідно до п. 3.5. Фактичний обсяг Майна, що передається Орендодавцем Орендарю, підтверджується відповідними товаророзпорядчими документами (накладна або акт прийому-передачі).
Згідно з п. 3.6. Орендна плата (п.п.3.1.,3.2.) щомісяця перераховується Орендарем на поточний рахунок Орендодавця з урахуванням фактичної кількості Майна, що перебуває в орендному користуванні Орендаря, до 20-го числа кожного місяця, наступного за поточним місяцем орендних правовідносин. При цьому, Орендар зобов`язується сплатити Орендодавцю шляхом передоплати орендну плату у розмірі, передбаченому у додаткових Специфікаціях, за перший та останній місяць орендних правовідносин, протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту підписання цього Договору, або додаткових Специфікацій до нього.
Відповідно до п. 4.1. Договору Орендодавець здійснює безпосереднє відвантаження Майна Орендарю зі свого складу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, 9, а Орендар власними силами та за власний рахунок здійснює переміщення Майна у повному обсязі або в певній частині згідно власних виробничих потреб та комерційних цілей на будівельний майданчик, адреса якого зазначена в Специфікацїі/ях (Додатку до Договору).
Пунктом 4.6. Договору визначено, що Документом, що засвідчує факт та обсяг передачі Майна Орендарю, є відповідна накладна або акт Прийому-передачі, що підписується представниками обох Сторін та вручається Орендодавцем Орендарю в момент фактичного відвантаження Майна у повному обсязі або в окремій його частині. Підпис уповноваженої особи Орендаря в товаророзпорядчих документах є необхідним і одночасно достатнім підтвердженням Орендаря щодо: - згоди на отримання від Орендодавця Майна в зазначених асортименті та кількості; - підтвердження факту прийому від Орендодавця Майна по кількості та якості.
Підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. Договору передбачено обов`язок Орендаря своєчасно та в повному обсязі здійснювати перерахування орендної плати за тимчасове користування Майном. 
У відповідності з вимогами п.4.1. Договору оренди відповідачу було передано в орендне користування Майно в кількості 468 одиниць, на підтвердження чого суду надані накладні на переміщення як товаророзпорядчі документи, а саме: №2377 від 30.08.2021 та №2438 від 09.09.2021, підписані сторонами.
Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до пп. 3.1.1. Договору щомісяця, протягом строку знаходження майна у тимчасовому платному орендному користуванні у було складено та направлено відповідачу засобами електронного документообігу із застосуванням кваліфікованого електронного підпису відповідні Рахунки-Акти за Договором.
Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договором оренди (оперативна оренда) N21.61 від 19 серпня 2021 року у розмірі 69 691,05 грн.
У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. 
При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Згідно з вимогами ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Позивач вказує, що станом на дату складання позовної заяви із орендного користування відповідач повернув майно повністю в кількості 468 одиниць (в т.ч. спеціальна тара), однак доказів на підтвердження повернення майна позивач суду не надав, посилаючись на те, що предметом спору є стягнення заборгованості з орендної плати. 
Позивач в позовній заяві також посилається на те, що відповідачеві було нараховано орендні платежі за договором за весь строк орендного користування майном на загальну суму 134 966,59 грн. Однак, в порушення вимог п.7.1.1. Договору зобов`язання щодо сплати орендних платежів виконано відповідачем лише частково й сплачено кошти в загальному розмірі 65275,54 грн і, як наслідок, несплаченою станом на дату подачі даної позовної заяви залишилася сума боргу в розмірі 69 691,05 грн. 
В заяві про усунення недоліків позивач наводить обґрунтований розрахунок заборгованості, в якому вказує наступне:
Пунктом 1.1. Договору оренди передбачено, що Орендодавець передає а Орендар приймає у тимчасове користування та за плату майно, асортимент, вартість оренди (в місяць), кількість якого визначені в Специфікаціях (Додатки до Договору), що є невід`ємними частинами цього Договору.
Так сторонами Договору оренди було підписано Специфікацію від 19.08.2021, в якій визначено вартість оренди (в місяць), яка складає 30 074,57 грн.
Пунктом 3.6. Договору оренди визначено обов`язок Орендаря сплатити Орендодавцю шляхом передоплати орендну плату у розмірі, передбаченому у додаткових Специфікаціях, за перший та останній місяць орендних правовідносин.
Дотримуючись вимоги сплатити передоплату в розмірі, передбаченому Специфікацією, Орендар здійснив платіж в сумі 30 074,57 грн. на підставі рахунку №752 від 19.08.2021, виставленого Орендодавцем.
Дотримуючись вимог п.4.1. Договору оренди Орендодавцем було відвантажено майно Орендарю зі свого складу в кількості 468 одиниць, а саме:
- 467 одиниць – згідно накладної на переміщення №2377 від 30.08.2021;
- 1 одиницю - згідно накладної на переміщення №2438 від 09.09.2021.
Відтак, Орендодавцем (Позивачем) за користування майном Орендарю (Відповідачу) було нараховано орендні платежі на загальну суму 109 892,02 грн в наступному порядку:
1 956,31 грн. – нараховано за серпень 2021 року - за користування в серпні 2021 в кількості 467 од. (РАХУНОК-АКТ №1211 від 31 серпня 2021);
30 167,26 грн. - за користування в вересні 2021 в кількості 468 од. (РАХУНОК-АКТ №1355 від 30 вересня 2021);
30 200,96 грн. - за користування в жовтні 2021 в кількості 468 од. (РАХУНОК-АКТ №1509 від 31 жовтня 2021);
30 200,96 грн.- за користування в листопаді 2021 в кількості 468 од. (РАХУНОК-АКТ №1672 від 30 листопада 2021);
17 366,53 грн. - за користування в грудні 2021 в кількості 468 од. (РАХУНОК-АКТ №1817 від 31 грудня 2021).
Орендарем (Відповідачем) було здійснено оплати за Договором оренди на загальну суму 40 200,97 грн., в тому числі:
26.08.2021 - 30 074,57 грн. (передоплата згідно п.3.6. Договору оренди, здійснена на підставі рахунку №752 від 19.08.2021);
14.09.2021 - 126,40 грн. (орендний платіж за Договором оренди);
19.05.2025 - 5 000,00 грн. (орендний платіж за Договором оренди);
23.12.2025 - 5 000,00 грн. (орендний платіж за Договором оренди).
Отже, як вказує позивач, сума боргу розраховується шляхом вирахування різниці між нарахованими відповідачу платежами та фактично ним сплаченими: 109 892,02 грн. (нарахована сума) - 40 200,97 грн. (сплачена сума) = 69 691,05 грн.
При цьому стороною позивача суду не надано доказів отримання позивачем від відповідача оплати в будь-якому розмірі /платіжних інструкцій, банківських виписок тощо/, що унеможливлює перевірку поданих позивачем розрахунків.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем також будь-яких доказів по суті спору до матеріалів справи не надано.
При цьому суд також не може перевірити тверджень відповідача про повне здійснення розрахунків за користування майном, зазначеним у позові.
Таким чином, суд вбачає в діях відповідача ознаки суперечливої поведінки, оскільки підтверджуючи факт користування майном, його повернення у грудні 2021 року та здійснення у повному розмірі розрахунків, відповідач зазначає про те, що договір є неукладеним. При цьому суд звертає увагу на те, що твердження про здійснення розрахунку за користування майном в повному обсязі належними та допустимими в сенсі ст. ст. 76, 77 ГПК України не підтверджено.
Варто зазначити, що добросовісніть - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Верховний Суд у низці справ робить посилання на принцип римського права "venire contra factum proprium" (заборона суперечливої поведінки), який "базується ще на римській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці)".
Зазначений принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud". Вона спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22 315сво18); постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 квітня 2019 року у справі №903/394/18; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 листопада 2018 року у справі №911/205/18.
Щодо доводів відповідача щодо пропуску строку позовної давності суд зазначає, що згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦКУ, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоУ-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12.03.2020 року до 22 .05.2020 року на всій території України.
Дію карантину, встановленого цією постановою, було продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023
Отже, карантин в Україні встановлено з 12.03.2020 року і до 30.06.2023 строк його дії продовжено, а тому перебіг строків позовної давності з 12.03.2020 року був зупинений.
Крім того, Законом України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затверджено Указ Президента України від 24.02.2023, яким в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан.
Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2011, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023.
Згідно зі статтею 1 вказаного Закону воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройно агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ унормовано, що відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії.
Таким чином, системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що у період дії в Україні воєнного стану строки позовної давності, як загальної, так і спеціальної, визначені Цивільним кодексом України, не сплинули, а були продовжені на строк дії воєнного стану.
В подальшому згідно з п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції від 30.01.2024 на підставі Закону від 08.11.2023 № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» законодавчо було визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений ЦКУ, зупиняється на строк дії такого стану.
При цьому з 04.09.2025 на підставі Закону України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) було виключено.
Отже, строки позовної давності були поновлені з 04.09.2025.
Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності як неспроможні.
Згідно з ст. 73, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.
За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Частиною 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому доказами, згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми. Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.
Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. 
Судом встановлено, що позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 3328,00 грн, що вбачається із відповідної платіжної інструкції.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, з урахуванням коефіцієнту 0,8 судовий збір у даній справі становить 2662,40 грн (переплата – 665,60 грн).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
На підставі викладеного, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір у розмірі 2662,40 грн підлягає стягненню з відповідача. При цьому сума переплати судового збору може бути повернута позивачеві на підставі відповідного клопотання, поданого до суду.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Дока Україна Т.О.В.” до Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” про стягнення 69 691,05 грн – відмовити.
2. Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повне рішення суду складено  13 липня 2026 р.

Суддя Н.Д. Петренко