ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/2188/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2026
(за результатом розгляду заяви Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів") 
у справі за позовом Акціонерного товариства "Тернопільобленерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі"
про стягнення 38 811 180,07 грн

1. Короткий зміст позовних вимог та ухвалених судових рішень за результатом їх розгляду

1.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 14.08.2025 позов Акціонерного товариства "Тернопільобленерго" задовольнив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" заборгованість у розмірі 28 273 242,44 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 109 431,82 грн, 3% річних у розмірі 2 428 505,81 грн, судовий збір в розмірі 465 734,17 грн.

1.2. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Дмитро Анатолійович звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

1.3. Заявник просив звернути стягнення на кошти у розмірі 42 965 373,23 грн на рахунках, що належні Акціонерному товариству Запорізький завод феросплавів, яке має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі", в рахунок задоволення вимог стягувача по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого документу, а саме: наказу № 910/2188/25 від 12.12.2025, виданого Господарським судом міста Києва.

2. Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Господарський суд міста Києва (суддя Підченко Ю.О.) ухвалою від 15.01.2026 відмовив у задоволенні заяви Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів".

2.2. Не погоджуючись з прийнятою ухвалою місцевого господарського суду, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Дмитро Анатолійович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Крижного О.М., Гаврилюка О.М., Майданевича А.Г.) від 28.04.2026 у справі № 910/2188/25 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 - без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі виконавець просить суд касаційної інстанції ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 про відмову у задоволенні заяви про звернення стягнення на грошові кошти та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 у справі № 910/2188/25 скасувати; прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником виключно з мотивів відсутності відкритого виконавчого провадження про стягнення боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі".

3.2. Зміст прохальної частини касаційної скарги зумовлений тим, що, за твердженням самого скаржника, на сьогоднішній день відпала необхідність у задоволенні вказаної заяви з огляду на виконання рішення у цій справі в повному обсязі, натомість, скаржник покликається на те, що висновки судів попередніх інстанцій є необґрунтованими.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. В обґрунтування касаційної скарги виконавець зазначає наступне:

- наразі існує послідовна та стала судова практика щодо застосування положень статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 336 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), підтверджена висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17, та постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18, від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19;

- у випадку наявності судового рішення, яке набрало законної сили, суд встановлює залишок заборгованості за таким рішенням;

- судами було проігноровано той факт, що особою, яка має заборгованість перед боржником, факт наявності боргу визнавався, про що свідчить факт проведення сплат грошових коштів на рахунок боржника;

- твердження суду апеляційної інстанції про те, що у випадку задоволення трьох заяв приватного виконавця, загальна сума стягнення становитиме значно більшу суму, ніж розмір заборгованості є хибними, так як задоволення заяви приватного виконавця, поданої у порядку статті 336 ГПК України, не гарантує стовідсоткового стягнення грошових коштів із такої третьої особи;

- судами першої та апеляційної інстанцій не враховано факт безспірності боргу особи, яка має заборгованість перед боржником;

- відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо можливості приватного виконавця звертатися до суду з декількома заявами в порядку статті 336 ГПК України в межах одного виконавчого провадження, якщо загальна сума звернення згідно заяв, поданих у порядку, передбаченому статтею 336 ГПК України, перевищує суму стягнення за виконавчим документом.

5. Доводи інших учасників справи 

5.1. Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. На виконанні у приватного виконавця Гненного Д.А. перебуває відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1 від 12.12.2025, з примусового виконання виконавчого документа, а саме:
- наказу № 910/2188/25 від 12.12.2025, виданого Господарським судом міста Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" (01001, м. Київ, вул. Десятинна, 13Б; код ЄДРПОУ 41963985) на користь Акціонерного товариства "Тернопільобленерго" (46007, м. Тернопіль, вул. Енергетична, 2, код ЄДРПОУ 00130725) заборгованість в розмірі 28 273 242,44 грн, інфляційні втрати в розмірі 8 109 431,82 грн, 3% річних в розмірі 2 428 505,81 грн, судовий збір в розмірі 465 734,17 грн.

6.2. Актуальний залишок боргу за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 від 12.12.2025 станом на 14.01.2026 складає 42 965 373,23 грн, з яких:
- 39 059 430,21 гривень - сума боргу за виконавчим документом, що підлягає перерахуванню на користь стягувача;
- 3 905 943,02 гривень - основна винагорода приватного виконавця.

6.3. Як наголошує приватний виконавець, боржник рішення суду не виконує, коштів на рахунках боржника не достатньо для виконання рішення суду, рухоме та нерухоме майно боржника відсутнє. У той же час, з Єдиного державного реєстру судових рішень приватним виконавцем встановлено, що 07.10.2024 Господарським судом Запорізької області постановлено рішення у справі № 908/216/24 про стягнення з Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" суму 118 177 641,25 грн, заборгованості та суму 1 059 800,00 грн судового збору.

6.4. Постановою Центрального апеляційного господарського суду по справі № 908/216/24 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024р. у справі № 908/216/24 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024 у справі № 908/216/24 залишено без змін.

6.5. Таким чином, згідно з твердженнями приватного виконавця, Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" - особа, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

6.6. За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження про стягнення боргу з Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" за номером справи № 908/216/24 - не перебувало.

6.7. Під час розгляду заяви приватного виконавця відповідач та АТ "Запорізький завод феросплавів" підтвердили наявність рішення у справі № 908/216/24 та повідомили, що ТОВ "Юнайтед Енерджі" не пред`являло виконавчий документ у вказаній справі до виконання. Між сторонами, нібито, існує усна домовленість про погашення заборгованості частинами в добровільному порядку.

6.8. Також, з наданих відповідачем письмових пояснень від 12.01.2026 вбачається, що сума заборгованості АТ "Запорізький завод феросплавів" у справі № 908/216/24 складає 52 237 441,25 грн та виконується у добровільному порядку.

6.9. На думку приватного виконавця, наявність рішення суду у справі № 908/216/24, яке набрало законної сили, є підставою для застосування судом положень статті 336 ГПК України та для задоволення відповідної заяви, що забезпечить можливість виконати рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/2188/25.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. Предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка залишена без змін постановою апеляційного господарського суду.

8.3. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

8.4. Відповідно до частини першої статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

8.5. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 326 ГПК України).

8.6. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25.04.2012).

8.7. За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

8.8. Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

8.9. Отже, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

8.10. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є, зокрема звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

8.11. Порядок звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, визначений у статті 53 Закону України "Про виконавче провадження".

8.12. Відповідно до частини першої статті 336 ГПК України, суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

8.13. Верховний Суд зауважує, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем для неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.

8.14. Предметом дослідження під час розгляду заяви відповідно до статті 336 ГПК України має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватись доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду або факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які просять звернути стягнення (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/8797/21).

8.15. Суд, досліджуючи заяву приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі № 908/216/24, має встановити чи не виконано відповідне судове рішення в порядку Закону України "Про виконавче провадження", оскільки у разі, якщо Акціонерне товариство "Запорізький завод Феросплавів" (повністю або частково) сплатило відповідачу (Товариству з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі") грошові кошти, стягнуті за рішенням Господарського суду Запорізької області № 908/216/24, то задоволення судом цієї заяви може призвести до подвійного стягнення суми боргу. 

8.16. За встановленими у цій справі обставинами, приватним виконавцем одночасно було подано чотири заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать боржнику від таких осіб:
- Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" - 43 197 600,77 грн;
- Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" - 43 197 600,77 грн;
- Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" - 10 925 065,20 грн;
- Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" - 24 275 386,34 грн.

8.17. При цьому, заяву про звернення стягнення на грошові кошти Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" було залишено без розгляду за заявою приватного виконавця, адже боржником було сплачено заборгованість перед ТОВ "Юнайтед Енерджі" у повному обсязі.

8.18. Судами попередніх інстанцій зазначено, що у випадку задоволення трьох заяв приватного виконавця, існує ймовірність того, що загальна сума стягнення буде значно більша, ніж розмір заборгованості, визначений рішенням суду у справі № 910/2188/25.

8.19. Суд виходить з того, що зі змісту частин восьмої, дев`ятої статті 336 ГПК України убачається, що у разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником. Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.

8.20. Особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою (правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19).

8.21. Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про те, що згідно з пунктами 2, 5 частини третьої статті 2 ГПК України одними з основних засад (принципів) господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та диспозитивність.

8.22. Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

8.23. Частинами першою, третьою статті 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

8.24. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

8.25. При цьому, відповідно до частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

8.26. Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18(914/608/20).

8.27. Викладене свідчить, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача та позов має чітко виражену ціль, яка втілюється у формі позовних вимог, що їх викладає позивач у позовній заяві.

8.28. Системний аналіз наведених норм чинного процесуального закону дозволяє дійти висновку про те, що провадження за заявою, поданою в порядку статті 336 ГПК України, здійснюється судом, що розглядав справу як суд першої інстанції, з урахуванням меж ухваленого рішення по суті спору.

8.29. З огляду на викладене, такі висновки Верховного Суду щодо застосування принципу диспозитивності підлягають застосуванню і під час розгляду заяви, поданої в порядку статті 336 ГПК України, а розмір вимог за такою заявою не повинен перевищувати розмір таких вимог, задоволених за судовим рішенням, ухваленим за результатами вирішення спору по суті, з урахуванням залишку заборгованості у відповідному виконавчому провадженні.

8.30. З огляду на викладене, безпідставним в цьому випадку є одночасне заявлення вимог приватним виконавцем Гненним Д.А. за заявами про звернення стягнення на грошові кошти, що належать боржнику від інших осіб на загальну суму 121 595 653,08 грн, що більше ніж у тричі перевищує розмір задоволених рішенням Господарський суд міста Києва від 14.08.2025 позовних вимог у цій справі.

8.31. Разом з тим, судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено про те, що у суду відсутні повноваження самостійно обирати яку з поданих заяв задовольняти, а у задоволенні яких відмовити, чи самостійно визначити частки загальної суми заборгованості, у якій звернути стягнення щодо кожного з боржників, для уникнення надмірного стягнення, оскільки надходження грошових коштів щонайменше залежить від платоспроможності конкретної особи, наявності на банківських рахунках грошових коштів, тощо. 

8.32. Судами у цій справі також встановлено, що під час розгляду заяв приватного виконавця, відповідач неодноразово уточнював актуальну суму заборгованості перед ним відповідних боржників, а приватний виконавець Гненний Д.А. повідомляв про зміну суми, яка підлягала стягненню у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

8.33. При цьому, за встановленими судом апеляційної інстанції обставинами, у судовому засіданні приватний виконавець не надав вичерпної відповіді на питання щодо подальших дій у виконавчому провадженні у випадку звернення стягнення на кошти відразу трьох осіб, що мають заборгованість перед боржником, розмір якої перевищує заборгованість самого боржника. 

8.34. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що судове рішення не може ухвалюватися щодо абстрактних (остаточно не визначених) вимог.

8.35. Разом з тим, задоволення судами в цьому випадку вказаних заяв приватного виконавця суперечитиме вимогам статті 236 ГПК України щодо необхідності дотримання засад диспозитивності, пропорційності, верховенства права, законності та обґрунтованості, оскільки таке судове рішення породжуватиме невизначеність як у питанні обсягу зобов`язань відповідача та кожної з третіх осіб, так і в питанні порядку виконання такого судового рішення.

8.36. З огляду на викладене, доводи скаржника не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а відтак не є релевантними з цих міркувань та не знайшли підтвердження щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

8.37. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та у справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З огляду на встановлені обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в касаційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

9. Судові витрати

9.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 (ухвалені за результатом розгляду заяви Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів") у справі № 910/2188/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова