МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2026 р. | № 400/7102/26
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., за участі секретаря судового засідання Друца Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених статтями 268-272 Кодексу адміністративного судочинства України, з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

За участі представника позивача Скоропашкіна Іллі Анатолійовича

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (далі – відповідач) про:
визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо незняття арешту з нерухомого майна, належного позивачу, після закінчення виконавчого провадження № 44142339;
зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна, належного позивачу, та вчинити дії для припинення обтяження, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 968589 від 17.05.2023.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.04.2013 державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Зубком Р.Г. винесено постанову № 37550238 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. На підставі зазначеної постанови 17.05.2013 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження № 968589 щодо арешту всього нерухомого майна, належного позивачу. У подальшому виконавчий документ був переданий для виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, яким 25.07.2014 відкрито виконавче провадження № 44142339 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 443 від 04.03.2013, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., про звернення стягнення на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_1 , що належить позивачу. 31.05.2018 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Кіртоком А.А. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 3 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відмовою стягувача залишити за собою нереалізоване майно боржника. Разом із тим питання щодо припинення чинності арешту та виключення запису про обтяження № 968589 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачем вирішено не було, арешт продовжує існувати, що й стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
У відзиві на позовну заяву від 17.08.2026 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити в повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що в межах виконавчого провадження № 44142339 позивач не сплатив виконавчий збір у сумі 107157,76 грн та витрати виконавчого провадження у сумі 360,00 гривень. Станом на 17.08.2026 виконавчий напис № 443, виданий 04.03.2013 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна, на виконанні не перебуває, відомості щодо сплати заборгованості за вищевказаним виконавчим документом до відділу не надходили. Встановити факт сплати заборгованості за виконавчими провадженнями № 44142339 відсутня можливість, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не стягувались. Враховуючи викладене, відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. Відповідач звернув увагу на те, що позивач не надав жодних доказів повного та фактичного виконання виконавчих документів на підставі яких відкривалося виконавче провадження № 44142339 на користь ПАТ «Дельта Банк», так і після їх завершення. Отже, в даному випадку мова йде про повернення виконавчого документа саме стягувачу. За таких обставин, виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б настати правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року) і статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, на його думку, належним відповідачем у цій справі є ПАТ «Дельта Банк».
17.08.2026 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому підтримав свої позовні вимоги, акцентувавши увагу на том, що постанова про стягнення виконавчого збору є, за визнанням самого відповідача, окремим виконавчим документом, який підлягає пред`явленню до виконання та реєстрації в АСВП як самостійний виконавчий документ. Відповідач не надав жодних доказів того, що зазначена постанова була пред`явлена до виконання. Не надано доказів відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цієї постанови, так само як і доказів переривання або поновлення строку її пред`явлення. Таким чином, станом на 31.05.2018 (дата винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) постанова про стягнення виконавчого збору від 26.01.2016 вже понад два роки як втратила чинність у зв`язку зі спливом встановленого законом строку її пред`явлення до виконання. Жодного чинного виконавчого документа щодо стягнення збору станом на цю дату не існувало. Щодо належності відповідача, то позивач вказав на те, що предметом спору є виключно протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень, який усупереч власній постанові від 31.05.2018 про припинення арешту не вчинив дій щодо фактичного зняття обтяження. Питання про належність права власності на майно у цій справі не постає, оскільки воно й так належить позивачу, і жодна зі сторін цього не заперечує.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
18.06.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження, яка була умотивована тим, що спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
14.07.2026 П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову про задоволення апеляційної скарги позивача та про скасування ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.06.2026, справу направлено до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
04.08.2026 адміністративна справа № 400/7102/26 надійшла до Миколаївського окружного адміністративного суду.
05.08.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених статтями 268-272 КАС України щодо розгляду термінових справ, про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДЕЛЬТА-БАНК», а також про призначення судового засідання на 18.08.2026.
АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДЕЛЬТА-БАНК» правом на подання пояснень не скористалось.
У відзиві на позовну заяву від 17.08.2026 відповідач заявив клопотання про заміну належного відповідача з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на особу в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому проваджені № 44142339, а саме ПАТ «Дельта Банк» або його правонаступників.
Натомість представник позивача у відповіді на відзив від 17.08.2026 заперечив проти цього клопотання, і заявив про ненадання згоди на заміну відповідача.
18.08.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зміну відповідача (пункт 33 протоколу судового засідання в режимі конференції від 18.08.2026 № 6933904).
У судове засідання представники відповідача і третьої особи не прибули, про причини неявки суд не повідомили. У судовому засіданні 18.08.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності представників відповідача і третьої особи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши заяви по суті справи, матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
У Відповіді від 17.08.2026 № 3186430 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містяться відомості про запис № 968589 щодо реєстрації 17.05.2013 обтяження майна позивача у виді арешту нерухомого майна на підставі рішення Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.
Листом від 04.06.2026 № 87359 відповідач повідомив представника позивача про те, що до відповідача з Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції надійшло виконавче провадження № 44142339 з примусового виконання виконавчого напису № 443, виданого 04.03.2013 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить позивачу в рахунок погашення заборгованості в сумі 1071577,55 грн перед ПАТ «Дельта Банк», в межах якого був накладений арешт на нерухоме майно боржника (номер запису про обтяження 968589). Матеріали вказаного виконавчого провадження знищені у зв`язку із закінченням терміну архівного зберігання.
25.07.2014 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на підставі заяви та постанови Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ про примусове виконання виконавчого напису № 443, виданого 04.03.2013, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44142339.
31.05.2018 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувача на підставі пункту 3 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з відмовою стягувача залишити за собою нереалізоване майно боржника. Згідно із вищезазначеною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
14.05.2026 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про вжиття заходів до припинення чинності арешту всього нерухомого майна, належного позивачу, що пов`язано із припиненням виконавчого провадження № 44142339.
Листом від 04.06.2026 № 87359 відповідач відмовив у задоволенні вищенаведеної заяви представника позивача. 
Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо незняття арешту з майна протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.
Відповідно до частити другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першої стаття 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним (частина третя статті 41 Основного Закону України).
Статтею 391 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11.
Відтак наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 3 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.
Згідно з частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Згідно з абзацом першим пункту 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі – Інструкція № 512/5), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.
З вищенаведеного слідує, що незняття виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю виконавця і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання виконавця зняти арешт з майна боржника. 
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17.
Суд встановив, що у межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису № 443, виданого 04.03.2013 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною, державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на нерухоме майно позивача (номер запису про обтяження 968589), що підтверджується Відповіддю від 17.08.2026 № 3186430 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та листом відповідача від 04.06.2026 № 87359.
Зі змісту постанови державного виконавця Центрального відділу держаної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 25.07.2014 вбачається, що виконавче провадження № 44142339 відкрито на підставі виконавчого напису № 443, виданого 04.03.2013 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною, яке надійшло до відповідача від Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ.
31.05.2018 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову у виконавчому провадженні № 44142339 про повернення виконавчого документа стягувача на підставі пункту 3 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з відмовою стягувача залишити за собою нереалізоване майно боржника. Згідно із вищезазначеною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що відповідач повинен був зняти арешт з нерухомого майна позивача (номер запису про обтяження 968589) безпосередньо на підставі постанови державного виконавця від 31.05.2018 у виконавчому провадженні № 44142339.
Відповідна бездіяльність відповідача є протиправною.
Водночас суд врахував, що згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до абзаців дванадцятого і тринадцятого пункту 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
У матеріалах справи відсутні докази щодо пред`явлення відповідачем до виконання відповідної постанови про стягнення виконавчого збору.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 9, 139, 241-246, 268, 272, 287, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , після закінчення виконавчого провадження № 44142339.
3. Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з усього нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , та вчинити дії для припинення обтяження, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 968589 від 17.05.2013.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
7. Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54030; код ЄДРПОУ 35065742);
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДЕЛЬТА-БАНК» (вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053; код ЄДРПОУ 34047020).
8. Повний текст рішення суду складений 18.08.2026.

Суддя В.Г.Ярощук