Справа № 761/44428/25
Провадження № 2/761/5209/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

03 липня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Притули Н.Г.
при секретарі: Капусті Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, -
В С Т А Н О В И В:

19.10.2025 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.02.2026 року просить: стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 173 149,78 (cто сімдесят три тисячі сто сорок дев"ять) грн. 78 коп. та 3% річних у розмірі 51 466,19 (п"ятдесят одна тисяча чотириста шістдесят шість) грн. 19 коп.
Вимоги позову обгрунтовані тим, що 01.01.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 24743 євро та 63115 доларів США терміном на один місяць. Відповідач зобов`язалась повернути кошти в строк до 01.02.2009, однак, свої зобов`язання належним чином не виконала. 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.10.2012 у справі № 2-2370/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.04.2013, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики було задоволено частково, та стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 01.01.2009 в розмірі 766428,36 грн. та суму штрафу в розмірі 766428,36 грн. 
Позивач вказує, що зазначене рішення суду відповідачем належним чином виконано не було, та на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Горбачева С.Ф. перебуває виконавчий лист № 2-2370/12, виданий 30.11.2012 Голосіївським районним судом м. Києва. 
05.11.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Горбачевим С.Ф. винесено постанову про внесення зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: прізвище боржника було вказано ОСОБА_2 . 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2021 у справі № 761/1711/20, було стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування в розмірі 78 311,14 грн, 3% річних в розмірі 32 001,00 грн за неналежне виконання грошового зобов`язання за період 03.08.2018 року по 23.12.2019. Зазначене рішення набрало законної сили. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року №755/18326/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 за неналежне виконання в період із 20.11.2020 по 20.11.2023 грошового зобов`язання за договором позики від 01.01.2009 за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.10.2012 у справі № 2 2370/12, - інфляційні втрати в розмірі 357 577 (триста п`ятдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн 15 коп., а також 3% річних в розмірі 68 978 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн 55 коп. 
Позивач зазначає, що відповідач продовжує належним чином не виконувати грошове зобов`язання, а тому наявні підстави для стягнення із відповідача інфляційних втрат за період з 21.11.2023 року по 15.02.2026 року у розмірі 173 149,78 (cто сімдесят три тисячі сто сорок дев"ять) грн. 78 коп. та 3% річних у розмірі 51 466,19 (п"ятдесят одна тисяча чотириста шістдесят шість) грн. 19 коп..
Посилаючись на викладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав.
В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача.
Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду, а тому суд ухвалив про заочний розгляд справи у відсутність сторін.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Судом встановлено, що 01.01.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 24743 євро та 63115 доларів США терміном на один місяць.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.10.2012 у справі № 2-2370/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.04.2013, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики було задоволено частково, та стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 01.01.2009 в розмірі 766428,36 грн, та суму штрафу в розмірі 766428,36 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення набрало законної сили та на його примусове виконання було видано виконавчий лист.
На примусовому виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Горбачева С.Ф. перебуває виконавчий лист № 2-2370/12, виданий 30.11.2012 Голосіївським районним судом м. Києва. 
05.11.2019 приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Горбачевим С.Ф. винесено постанову про внесення зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: прізвище боржника вказано ОСОБА_2 .
Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2021 у справі № 761/1711/20, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування в розмірі 78 311,14 грн, 3% річних в розмірі 32 001,00 грн за неналежне виконання грошового зобов`язання за період 03.08.2018 року по 23.12.2019. Зазначене рішення набрало законної сили, та сторонами не оскаржувалось.
Крім того, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26.05.2025 року (справа №755/18326/23) стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за неналежне виконання в період із 20.11.2020 по 20.11.2023 грошового зобов`язання за договором позики від 01.01.2009 за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.10.2012 у справі № 2-2370/12, - інфляційні втрати в розмірі 357 577 (триста п`ятдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн 15 коп., а також 3% річних в розмірі 68 978 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн 55 коп. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127642320).
Позивач вказує, що відповідач продовжує не виконувати грошове зобов`язання, а тому наявні підстави для стягнення із відповідача за період з 21.11.2023 року по 15.02.2026 року інфляційних втрат у сумі 173 149,78 грн. та 3% річних в сумі 51 466,19 грн.
Відповідач, будучи достеменно обізнаною про розгляд даного спору, ані відзиву на позов, ані доказів на спростування заявлених позовних вимог до суду не подала, не надала доказів виконання рішення суду в повному обсязі чи частково.
Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Так, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Наведене свідчить, що з ухваленням судового рішення у справі № 2-2370/12, зобов`язання ОСОБА_2 сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та триває до моменту фактичного виконання нею грошового зобов`язання перед позивачем, а відтак, останній, має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до повного фактичного виконання зобов`язання боржником.
При цьому, суд приймає до уваги те, що для правовідносин, які виникли між сторонами судове рішення у справі № 2-2370/12, яке набрало законної сили має преюдиційне значення (стаття 82 ЦПК України).
Як зазначив КЦС у складі ВС у постанові від 13 травня 2019 року у справі № 572/1507/16-ц обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Позивач, збільшивши розмір позовних вимог, на підтвердження заявлених до стягнення сум надав суду розрахунки, відповідно до яких розмір інфляційних втрат за період з 21.11.2023 року по 15.02.2026 року становить: 173 149,78 грн. та 3% річних становить 51 466,19 грн.
Перевіривши здійснені стороною позивача розрахунки заборгованості щодо нарахування інфляційної складової та 3% річних, суд вважає їх вірними, розрахованими з дотриманням вимог закону та такими, що належним чином підтверджують заявлені до стягнення суми.
Доказів на підтвердження належного виконання грошового зобов`язання за договором позики та виконання рішення суду відповідач суду не надала, як і не спростовано в ході розгляду справи надані позивачем розрахунки заявлених до стягнення сум.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач належним чином не виконала грошове зобов`язання перед позивачем, обґрунтування позовних вимог про наявність підстав для нарахування та стягнення сум, в порядку ст. 625 ЦК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача належними доказами не спростовано, а відтак суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в загальній сумі 2 251,39 грн (1955,45 грн +295,94 грн) слід стягнути із відповідача на користь позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 12, 13, 76-81, 128, 133, 141, 174, 178, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, 
вирішив:

Позов  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних- задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 21.11.2023 року по 15.02.2026 року інфляційні втрати у розмірі 173 149 (cто сімдесят три тисячі сто сорок дев"ять) грн. 78 коп. та 3% річних у розмірі 51 466 (п"ятдесят одна тисяча чотириста шістдесят шість) грн. 19 коп. та судовий збір в сумі 2 251,39 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:         Н.Г.Притула