РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі
головуючого судді - Галінської В.В.
секретар судового засідання - Музичук В.В.
справа №569/10332/25
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр»
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-
ВСТАНОВИВ:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр» звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №17.07.2024-100001278 від 17.07.2024 року у розмірі 11892 грн. 00 коп. та судові витрати покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що що 17.07.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) №17.07.2024-100001278 (надалі по тексту – кредитний договір) шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного кредитного договору.
Відповідно до умов кредитного договору кредит надається на наступних умовах: 1.Дата надання/видачі кредиту – 17.07.2024; 2.Сума кредиту: 4000 грн. 00 коп. 3.Строк на який надається кредит – 98 днів з дати його надання. 4.Дата повернення (виплати) кредиту 22.10.2024. Розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України становить 365% річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України встановлюється законом.
Крім того, пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 17.07.2024 року, зокрема, передбачено наступне: 
п.1.1. дана пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) є пропозицією Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (в подальшому – кредитодавець) укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст.634 Цивільного кодексу України, ні публічним договором у розумінні ст.633 Цивільного кодексу України; 
п.1.2. дата набрання чинності пропозицією (офертою) – 17.07.2024, п.1.3. дата та час укладання – 17.07.2024; 
п.1.12. вид фінансових послуг що надаються кредитодавцем позичальнику: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 
п.1.14 підписання споживачем даної пропозиції (оферти) передбачає надання його згоди на зазначені умови надання споживчого кредиту; 
п.2.1. електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію»; 
п.2.2. електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, казаний при його ідентифікації на сайті; 
п.3.1. за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; 
п.3.2. кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; 
п.3.3. дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, строк на який надається кредит, дата повернення (виплата) кредиту проценти за користування кредитом (проценти), графік платежів встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору; 
п.п.3.3.3. тип кредиту: кредитна лінія;
п.4.1. кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-51ХХ-ХХХХ-1570;
п.6.1. позичальник зобов`язується: використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в передбачені даним пунктом терміни.
п.6.7. позичальник цим підтверджує, що: він уклав цей договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, та має здатність виконувати його умови; він повністю розуміє та вважає справедливим щодо себе усі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними; позичальник визнає, що кредитодавець уклав договір, ґрунтуючись на наданій позичальником інформації, яка має істотне значення для кредитодавця;
п.10.1. цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Цей договір діє протягом одного року (ів);
п.11.9. позичальник підтверджує, що вказаний ним при реєстрації номер телефону належить виключно позичальнику, не переданий та не буде переданий в користування та/або володіння та/або розпорядження будь-яким особам, саме цей номер телефону використовується та буде використовуватися позичальником при виконанні даного договору, вчиненні будь-яких операцій за ним.
Відповідно до договору від 17 липня 2024 року та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позивальнику кредит у розмірі 4000 грн. строком на 98 дні, а позичальником було отримано кредитні кошти у розмірі 4000 грн. 
Тобто, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» було в повній мірі виконано взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.
У зв`язку з зазначеним порушеннями зобов`язань за кредитним договором заборгованості відповідача перед позивачем становить 11892,00 грн. та складається з: 4000,00 грн. основний борг; 4000,00 грн. проценти; Проценти по кредиту нараховані за період з 17 липня 2024 року по 22 жовтня 2024 року, 600,00 грн. – комісія та 2000,00 неустойка. 
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості - задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користьТовариства з обмеженоювідповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором №17.07.2024-100001278 від 17.07.2024 у розмірі 11892 грн. 00 коп. та судовівитрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року прийнято заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. Призначено судове засідання по розгляду заяви про перегляд заочного рішення на 17.12.2025 року.
Ухвалоювід 29 грудня 2025 року суд задовольнив заяву відповідача ОСОБА_1 про скасування заочного рішення, скасував заочне рішення та призначив справу до розгляду за правилами спрощеног опозовного провадження з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.
02 лютого 2026 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача ОСОБА_1 в яких вона зазначила, що з позовними вимогами вона не погоджується. Зазначила, що жодних кредитних договорів вона не укладала, волевиявлення на отримання кредиту не надавала. Кредит було оформлено шахрайським шляхом, третіми особами без її відома та згоди. 26.09.2025 р. було подано заяву до правоохоронних органів щодо вчинення кримінального провадження. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що кредитний договір укладений саме нею, кошти були перераховані та отримані нею, її особа була належним ідентифікована при укладенні договору. вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого 2026 року клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів - задовольнити. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»: -оригінал або належним чином завірену копію кредитного договору №17.07.2024-100001278 від 17.07.2024 р.;-документи, що підтверджують ідентифікацію особи позичальника при укладенні договору; -документи, що підтверджують фактичне перерахування та отримання коштів саме ОСОБА_1 (платіжні доручення, банківські виписки); -дані про IP – адреси, номери телефонів та електронні засоби, з яких здійснювалось оформлення кредиту.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2026 року клопотання представника позивача Товариства зобмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Пилипчук А.С. про витребування доказів - задоволено. Витребувано у АТ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ: 14360570, адреса: 03150, Україна, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) інформацію: -Чи емітувалась (видавалась) банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ); -інформацію про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_1 за 17.07.2024 р.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2026 року витребувано у АТ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ: 14360570, адреса: 03150, Україна, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) інформацію:- чи емітувалась (видавалась) банківська картка № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 );- інформацію про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_3 за 17.07.2024 р.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак просив суд проводити розглядсправи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; проводити розгляд справи без участіпредставника ТОВ «Споживчий центр»; позивач ТОВ «Споживчий центр» не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з"явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку розгляду справи подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у зв`язку з неможливістю бути присутньою у судовому засіданні. Попередньо в судових засіданнях відповідач заперечували проти позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні. 
Заслухавши пояснення відповідача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, як імають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.
Відповідно до положень ч.1 ст. 2 ЦПК України слід, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року коженмає право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першоюстатті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковістьякихнадана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Статтею 15 ЦК України визначено, щокожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
На підставі ч.1ч.7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справ і безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для поданняв казанихдоказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та їїрозмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведен іоблікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до заявки від 17 липня 2024 року відповідачка звернулася до ТОВ «Споживчий центр» з наданням кредиту з укладеннямелектронного договору на суму 4000,00 гривень, строком на 98 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту 22 жовтня 2024 року. Данна процентна ставка-фіксовананезмінна у розмірі 1.35% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Орієнтована реальна річна процентна ставка за кредитом становить 25688.08% орієнтована загальна вартість кредиту для споживача 8447,85 гривень. Загальна витрата за споживчим кредитом 4447,85 гривень. Неустойка 40 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного виконаного зобов`язання підписано одноразовим ідентифікатором Е863.
Як слід з копії пропозиції про укладення електронного кредитного договору (кредитної лінії)(оферта) від 17 липня 2024 року, що сторона позивачауклала з відповідачем кредитний договір згідно його заявки, яка сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем. Відповідно до умов договору позичальнику надається кредит у розмірі 4000,00 гривень, яка встановлена у заявці, є невід`ємною частиною даної оферти, строком на 98 днів яка встановлена у заявці, є невід`ємною частиною даної оферти. Процентна ставка незмінна у розмірі 1.35% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Дата повернення кредиту 22 жовтня 2024 року Підписаний одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е863.
З копії відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №17.07.2024-100001278 (кредитної лінії) слід, що відповідач погодився та прийняв пропозицію сторонни позивача. Погодження підписано одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е863.
З копії інформаційного повідомлення позичальнику ОСОБА_1 слід, щона її телефон № НОМЕР_4 відправлено смс повідомлення, одноразовий ідентифікатор Е863.
З копіїлиста iPAY.uaТовариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ «ТОВ «УПР» Вих. №125-1205 від 12 травня 2025 року, вбачається, що 17.07.2024 року були перераховані грошові кошти у сумі 4000,00 гривень за договором кредиту №17.07.2024-100001278, на картку НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPAY.ua – 455442203.
З копії довідки-розрахунку слід, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №17.07.2024-100001278, яка складається з 4000,00 гривень основного боргу, 4000,00 гривень проценти, 600,00 гривень комісія, 2000,00 гривень – неустойка. Проценти нараховані по кредиту за період з 17 липня 2024 року по 22 жовтня 2024 року.
З опису вкладення до Укрпошта Базовий 0505309557128 на ім`я ОСОБА_1 відправлена копія позовної заяви.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутністьобставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до положень ч.1 ст. 2 ЦПК України слід, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-якіфактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченнясторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
На підставі ч.1ч.7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він маєсумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з якихдоказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаногодоказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та їїрозмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Як слід з ч.1 ст. 207 ЦК України, що правочин вважається таким, щовчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільногозаконодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно п.п. 5, 6, 7 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» слід, що електронний договір –домовленість двох або більш есторін,спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав іобов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором -дані велектронній форміу вигляді алфавітно-цифрової послідовності,що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Аналогічною правовою позицією є Постанова Верховного Суду №61-20799св19 у справі №561/77/19 від 16 грудня 2020 року щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора та висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
З викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
За ч.1ст.526 ЦК України слід, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як слід з ст.536 ЦК України, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогцього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).
За положеннями частини 1 статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В Постанові Верховний Суд зауважив, що: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первиннідокументи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатисяз ведені облікові документи.»
Аналогічна позиція стосовно первинних документів відображена і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2018 у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.
Така ж позиція булла висловлена і в Ухвалі Верховного Суду України від 15.06.2011 по справі №6-4882св11 згідно якої, належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядкуст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які встановлюють розмір заборгованості.
Відповідно до правовоїпозиції яка булависловлена у постанові Верховного суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891-15 (провадження №61-517св18) слід, що банк зобов`язаний довести отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»
Отже, як вбачається із сталої судової практики Верховного суду, належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити отримання Відповідачем коштів є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які встановлюють розмір заборгованості.
Отже, банківські виписки з рахунків позичальника, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Доказів таких розрахунків стороною позивача надано не було.
Дана позиція суду узгоджується з висновками ВС від 24 травня 2018 року у справі №630/366/16-ц та від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.
Отже звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, наддав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. 
Відповідно до витребуваної інформації з банку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стосовно рахунків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в Банку не емітовано карту № НОМЕР_3 , у зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки зазначана картка в банку не облуговуєтьсяза клієнтом ОСОБА_1 . 
Як було встановлено судом відповідач начебто уклав кредитний договір про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, одна котримання його відповідач не підтвердив інших доказівякі б вказували на отримання ідентифікатора надано не було. Стороною позивача не було надано доказів про отримання відповідачем, кредитних коштів які б підтверджували факт виконання зобов`язання кредитора, перед відповідачем стосовно укладеного договору. З квитанції про перерахування коштів не вбачається якій особі ці кошти були перераховані. Суд не може визнати належним та допустимим надані докази, оскільки не відомо кому належить кредитна картка на яку були перераховані кредитні кошти. Виписку з особового рахунку цієї картки на огляд суду надано не було. З таких підстав у задоволенні позовнихвимог позивачу слід відмовити.
Відповідно до ч.1,п. 2ч.2ст.141 ЦПК України слід, що судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4,12,13,81,141,229,263-265 ЦПК України, ст. ст. 205, 207, 512, 514, ч.1 ст. 526, ч.1ст.610, ст. 626, ст. ст. 638, ст. 639, ч. 1 ст. 1048, ст. ст. 1052, 1054 ЦК України,- 
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Сторони по справі
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр», 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833,
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 

Суддя -