ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" серпня 2026 р. справа № 300/3350/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просить суд:
- визнати протиправними дії щодо відмови у виплаті грошового забезпечення позивачу як члену сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ №117 від 12.02.2026 про відмову у виплаті грошового забезпечення члену родини зниклого безвісти військовослужбовця;
- зобов`язати повторно розглянути заяву про виплату грошового забезпечення позивачу як члену сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є сином зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 . Проте відповідачем протиправно відмовлено позивачу у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти батька. Зазначає, що відповідно до приписів пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) має право грошового забезпечення як члену сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. У відзиві представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити та зазначив, що відповідно до приписів пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Оскільки позивач не надав доказів того, що військовослужбовець є його законним представником, тому підстав для виплат згідно із пунктом 6 статті 9 Закону № 2011-XII немає. З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач отримав сповіщення сім`ї № 352 від 29.12.2025 про те, що його батько - солдат ОСОБА_2 , зник безвісти під час захисту Батьківщини 24.12.2025 (а. с. 9).
Позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти батька.
Листам від 08.02.2026 та від 15.03.2026 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до приписів пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Згідно наданих документів ОСОБА_2 не є законним представником позивача, а тому заявник немає права на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця (а.с. 13-14).
Окрім цього згідно наказу командира військової частини №117 від 12.02.2026 "Про відмову у виплаті грошового забезпечення члену родини зниклого безвісти військовослужбовця" позивачу відмовлено у вказаній виплаті (а.с. 15).
Вважаючи дії та рішення відповідача щодо відмови у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, позивач звернувся до суду з дами адміністративним позовом.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Преамбулою Закону № 2011-ХІІ визначено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно із статтею 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1-1 Закону № 2011-ХІІ законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
За приписами пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Пунктом 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (зі змінами, далі - Порядок № 884; в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 № 449), цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - визначені особи).
Згідно із пунктом 3 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Пунктом 3 Порядку № 884 визначено також перелік документів, які додаються до заяви про виплату грошового забезпечення, серед яких: копія документа, що підтверджує: призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення, - для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
За змістом пункту 4 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення.
Рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам приймається на підставі:
документів, визначених у пункті 3 цього Порядку;
інформації, отриманої з державних реєстрів;
копії особистого розпорядження на випадок полону (за наявності).
Рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення у письмовій формі доводиться до відома заявника протягом 15 календарних днів з дня подання заяви про виплату з обов`язковим зазначенням підстави у разі відмови у такій виплаті.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам у разі:
подання заяви про виплату особами, не передбаченими в пункті 1 цього Порядку, а також визначеними особами, які мають (набули) громадянство Російської Федерації чи Республіки Білорусь, або постійно проживають на території таких країн, або засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку;
з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон, самовільного залишення ними військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам не позбавляє їх права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється:
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
Аналіз пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, пункту 6 Порядку № 884 дає підстави дійти висновку про те, що за військовослужбовцями, зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення, та здійснюється: 1) особам, визначеним в особистому розпорядженні; 2) у разі відсутності особистого розпорядження - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців; 3) у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та інших осіб, зазначених в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці. При цьому, грошове забезпечення рідним братам (сестрам) здійснюється за умови, що військовослужбовці є їх законними представниками, а на підтвердження цього факту відповідно до пункту 3 Порядку № 884 необхідно подати разом із заявою про виплату копію документа, що підтверджує: призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення.
З матеріалів справи видно, що військовослужбовець ОСОБА_2 зник безвісти 24.12.2025, про що свідчить сповіщення сім`ї № 352 від 29.12.2025 та військовослужбовець ОСОБА_2 є батьком позивача. Матеріали справи не містять доказів того, що військовослужбовець ОСОБА_2 складав особисте розпорядження.
Отже, позивач відповідно до абзацу п`ятого пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ має право на отримання грошового забезпечення лише за умови, що батько, зниклий безвісти військовослужбовець є його законним представником.
Проте, ні до звернення адресованого відповідачу щодо виплати грошового забезпечення, ні до суду позивач не подав документів, які підтверджують, що його батько, зниклий безвісти військовослужбовець є законним представником позивача. 
Відтак, позивач не підтвердив право на отримання грошового забезпечення відповідно до абзацу п`ятого пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення про виплату частки грошового забезпечення заявнику ОСОБА_1 за його зверненням (з огляду на неподання документів, які підтверджують, що його батько, зниклий безвісти військовослужбовець є його законним представником).
Під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про порушення права на отримання грошового забезпечення за безвісти зниклого батька, оскаржувані у цій справі дії та рішення відповідача щодо відмови у виплаті позивачці грошового забезпечення є правомірними та такими, що вчинені відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, тому у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог належить відмовити.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити. 

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Шумей М.В.