ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" серпня 2026 р. Справа№ 911/1587/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Корсака В.А. 
Алданової С.О. 

за участю:
секретаря судового засідання Лукінчук І.А.,
представників сторін:
від позивача: Андрійчук М.О. (поза межами приміщення суду),
від відповідача: не з`явилися,

розглянувши апеляційну скаргу 
Приватного акціонерного товариства «Вінницька кондитерська фабрика»
на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.06.2026 (повний текст складено 04.06.2026)
за заявою Приватного акціонерного товариства «Вінницька кондитерська фабрика»
про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти
у справі № 911/1587/26 (суддя Сокуренко Л.В.) 
за позовом Приватного акціонерного товариства «Вінницька кондитерська фабрика»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смайт Груп»
про розірвання договору та стягнення 548 123,44 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
01.06.2026 Приватне акціонерне товариство «Вінницька кондитерська фабрика» (далі - Фабрика) сформувало у системі «Електронний суд» заяву про забезпечення позову (вих. №01-06/2026 від 01.06.2026), у якій просить Господарський суд Київської області вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться та обліковуються на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Смайт Груп» (далі - Товариство) у межах ціни позову 548 123,44 грн.
На обґрунтування поданої заяви Фабрика зазначила, що на виконання умов договору підряду №43/1 від 07.04.2026 сплатила Товариству авансовий платіж у розмірі 510 218,29 грн, однак Товариство до виконання робіт фактично не приступило, у зв`язку з чим Фабрика звернулася до нього з вимогою про повернення сплаченого авансового платежу.
Заявник стверджує, що листом №0202 від 15.05.2026 Товариство фактично визнало наявність заборгованості та повідомило про неможливість повернення грошових коштів у повному обсязі, а також про намір здійснити повернення коштів частинами до 01.06.2026. 
Фабрика повідомила, що станом на дату подання цієї заяви Товариство повернуло лише 5 218,29 грн, тоді як решта грошових коштів (505 000,00 грн) залишається неповернутою. 
Фабрика вважає, що такі обставини є свідченням систематичного невиконання Товариством власних запевнень та взятих на себе у листуванні між сторонами зобов`язань. Зокрема, всупереч наданим у листі №0163 від 23.04.2026 гарантіям, працівники Товариства до м. Вінниця не прибули та до виконання робіт у визначений самим відповідачем строк не приступили. Крім того, попри надані у листі №0202 від 15.05.2026 запевнення щодо повернення авансового платежу частинами у строк до 01.06.2026, Товариство фактично повернуло лише частину отриманих коштів в сумі 5 218, 29 грн та не забезпечило виконання решти взятих на себе зобов`язань щодо повного повернення авансу. 
За доводами Фабрики, вказані обставини свідчать про недобросовісну поведінку відповідача, відсутність реального наміру належним чином виконувати свої зобов`язання, а також підтверджують наявність обґрунтованого ризику утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
Крім того, на думку заявника, з урахуванням змісту листа Товариства №0202 від 15.05.2026, в якому відповідач посилається на відсутність грошових коштів на рахунках та неможливість виконання взятих на себе зобов`язань з повернення авансового платежу, наявні обґрунтовані підстави вважати, що аналогічні порушення договірних зобов`язань можуть мати місце і у взаємовідносинах відповідача з іншими контрагентами. 
Вказане, на думку заявника, свідчить про існування ризику пред`явлення до відповідача інших майнових вимог та позовів, що може додатково ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог.
Необхідність вжиття заходу забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що невжиття запропонованого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити реальне виконання майбутнього судового рішення та ефективний захист порушених прав і законних інтересів позивача. 
При цьому заявник вважає, що обраний ним захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, безпосередньо пов`язаним із предметом спору та спрямований виключно на забезпечення можливості реального виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
Фабрика зауважує на тому, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №478824964 від 26.05.2026 за відповідачем не зареєстровано нерухомого майна на праві власності, що додатково свідчить про наявність ризику утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та підтверджує необхідність накладення арешту на грошові кошти відповідача.
Також заявник наголосив на тому, що накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми позовних вимог не призведе до невиправданого обмеження його прав чи втручання у господарську діяльність, оскільки такий арешт має тимчасовий характер, а самі грошові кошти залишаються у власності відповідача. 
Щодо пропозиції зустрічного забезпечення заявник вказав, що оскільки запропонований захід не призведе до спричинення відповідачу будь-яких матеріальних збитків чи матеріальної шкоди, у позивача відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення. 
Резюмуючи, заявник зазначив, що запропонований ним захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття такого заходу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.06.2026 у задоволенні заяви Фабрики вих. №01-06/2026 від 01.06.2026 (вх. № суду 4950 від 02.06.2026) про забезпечення позову відмовлено.
Суд дійшов висновку, що заявник не обґрунтував необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не надав суду доказів на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на уникнення виконання рішення в майбутньому у разі задоволення позову, та не надав на підтвердження своєї позиції належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з ухвалою Господарського суду Київської області від 04.06.2026, Фабрика звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким заяву Фабрики про забезпечення позову від 01.06.2026 у справі №911/1587/26 задовольнити у повному обсязі та вжити захід забезпечення позову Фабрики до Товариства про розірвання договору та стягнення 548 123,44 грн шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться та обліковуються на банківських рахунках Товариства в межах ціни позову 548 123,44 грн.
Скаржник вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та незаконною, такою, що суперечить актуальним висновкам Верховного Суду, постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
На думку Фабрики, суд не врахував наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 правові висновки, а також наведені позивачем у заяві правові та фактичні обставини, які свідчать про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а саме: 1) між сторонами у цій справі існує спір майнового характеру щодо стягнення з Товариства на користь позивача грошових коштів; 2) відсутність у відповідача грошових коштів у разі задоволення заявлених позовних вимог створить реальний ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки істотно ускладнить або унеможливить подальше виконання рішення суду; 3) захід забезпечення позову, який заявник просить вжити у поданій заяві, стосується предмету заявленого позову та заявлений в межах суми заявленої до стягнення; 4) вжиття такого заходу забезпечення позову є адекватним та спрямованим на забезпечення реального та ефективного виконання можливого рішення суду у даній справі, при цьому немає жодних доказів того, що звернення позивача із відповідною заявою спрямоване на зловживання процесуальними правами. 
Фабрика вважає, що надала із заявою про забезпечення позову належні та допустимі докази на підтвердження фактичних обставин, які свідчать про існування ризику утруднення
виконання можливого рішення суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2026 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали оскарження ухвали у справі №911/1587/26 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Фабрики на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.06.2026 до надходження матеріалів оскарження ухвали у справі №911/1587/26.
15.07.2026 матеріали оскарження у справі №911/1587/26 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фабрики на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.06.2026 у справі №911/1587/26. Розгляд справи призначено на 24.08.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2026 задоволено заяву представника Фабрики адвоката Андрійчук М.О. про участь у судовому засіданні, призначеному на 24.08.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Позиції учасників справи.
Від Товариства відзив на апеляційну скаргу або інша заява по суті не надійшли.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
07.04.2026 Фабрика (замовник) уклала з Товариством (підрядник) договір підряду №43/1, за умовами п. 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором підрядник бере на себе зобов`язання своїми силами і засобами, на власний ризик відповідно до завдання замовника виконати «будівельні роботи приміщення компресорної», а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконані роботи відповідно до умов цього договору.
Листом №0163 від 23.04.2026 Товариство повідомило Фабриці, що здійснює усі можливі дії для своєчасного початку робіт і станом на 22.04.2026 проводиться набір нових працівників та їх навчання охороні праці та проходження медичного огляду. Товариство просило розглянути можливість продовжити терміни виконання робіт до 15.06.2026. Також Товариство повідомило, що робітники прибудуть до м. Вінниця 03.05.2026 та розпочнуть виконання робіт з 04.05.2026.
Листом №0181 від 04.05.2026 Товариство повідомило Фабриці, що не зможе виконати взяті на себе зобов`язання за договором у зв`язку з масовою відмовою працівників їхати у відрядження та, відповідно, їх звільнення після відмови. Товариство просило розглянути можливість розірвати договір за згодою сторін з поверненням отриманого авансу та оформленням усіх додаткових угод або продовжити кінцевий термін виконання робіт до 01.07.2026.
Листом №050526/2 від 05.05.2026 Фабрика повідомила Товариству, що запропоноване перенесення строків є неприйнятним та вимагало протягом 5 календарних днів з дати отримання цього листа повернути авансовий платіж, сплатити штраф, погодити та підписати зі свого боку запропоновану Фабрикою редакцію додаткової угоди про розірвання договору.
Листом лист №0202 від 15.05.2026 Товариство повідомило Фабриці, що станом на 15.05.2026 не зможе повністю погасити борг по попередній оплаті з причини відсутності коштів на рахунку. Товариство зауважило на тому, що кошти авансу Товариство направило на постачальників будматеріалів, а тому просило Фабрику розглянути можливість повернення авансу частками та строком до 01.06.2026 по мірі повернення коштів на рахунок Товариства від постачальників. 
В цей же день Товариство почало повернення коштів.
28.05.2026 Фабрика звернулась до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства про розірвання договору підряду № 43/1 від 07.04.2026 та стягнення 548 123,44 грн, з яких 505 000,00 грн основного боргу, 34 014,55 грн штрафу, 7 143,06 грн інфляційних втрат та 1 965,83 грн 3% річних.
На обґрунтування позовних вимог Фабрика посилається на неналежне виконання Товариством зобов`язання за договором підряду в частині виконання робіт. Фабрика зазначає, що на виконання умов договору сплатила Товариству 510 218,29 грн авансового платежу, однак Товариство до виконання робіт фактично не приступило, у зв`язку з чим Фабрика звернулася до відповідача з вимогою про повернення сплаченого авансового платежу. Проте, станом на дату подання позову Товариство авансовий платіж у повному обсязі не повернуло. 
Фабрика відзначає, що Товариство листом вих. №0202 від 15.05.2026 фактично визнало наявність заборгованості та повідомило про неможливість повернення грошових коштів у повному обсязі, зазначивши про намір здійснити повернення коштів частинами до 01.06.2026. Однак станом 01.06.2026 відповідач повернув лише 5 218,29 грн, тоді як решта грошових коштів у розмірі 505 000,00 грн залишається неповернутою.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасників справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
За змістом ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 підкреслила, що ключовим у застосуванні заходів забезпечення позову є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Отже, для використання механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Водночас не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подана Фабрикою заява ґрунтується на припущеннях заявника щодо ризику утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та про існування ризику пред`явлення до відповідача інших майнових вимог та позовів, що може додатково ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог позивача.
Жодних належних та допустимих доказів того, що Товариство вчиняє або має намір вчинити будь-які дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду в майбутньому або утруднення його виконання у разі задоволення позову, заявник до суду не надав.
Щодо наданих Фабрикою із заявою листів Товариства суд зазначає, що ці листи не підтверджують обставину того, що невжиття запропонованого заявником заходу забезпечення позову істотно ускладнить або зробить неможливим виконання судового рішення в майбутньому у разі задоволення позову. 
Крім того, наявне у справі листування сторін свідчить про те, що Товариство не тільки не ухиляється від зобов`язання повернути кошти попередньої оплати, а й демонструє намір повернути кошти авансу - просить Фабрику розглянути можливість повернення авансу частками та строком до 01.06.2026 по мірі повернення коштів на рахунок Товариства від постачальників, оскільки кошти авансу Товариство направило на постачальників будматеріалів (лист №0202 від 15.05.2026). 
Крім того, 15.05.2026, тобто у цей же день, Товариство розпочало повернення авансу, про що також вказала Фабрика у заяві, що розглядається.
Відповідь Фабрики на цей лист Товариства у матеріалах справи відсутня.
Суд відзначає, що з позовною заявою Фабрика звернулася 28.05.2026, а із заявою про забезпечення позову 01.06.2026. Тобто строк, визначений Товариством у останньому листі, як станом на дату подання позову, так і подання заяви, що розглядається, ще не настав. Тому як станом на дату подання позовної заяви, так і станом на дату подання заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що Товариство має намір ухилитися або ухиляється від виконання свого зобов`язання або від виконання рішення суду в майбутньому або утруднення його виконання у разі задоволення позову.
Саме по собі неповернення станом на дату подання заяви, що розглядається, коштів не може свідчити про намір Товариства вчинити такі дії тим більше, що, як зазначено вище, Товариство продемонструвало намір повернути кошти та пояснило обставини, за яких просить розглянути можливість повернення коштів частинами - кошти у Товариства відсутні, оскільки направлені на постачальників будматеріалів.
За таких обставин суд вважає, що у цьому випадку саме лише посилання Фабрики на потенційну можливість ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову без наведення належного обґрунтування та без підтвердження таких посилань відповідними доказами не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що заявник не обґрунтував необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не надав суду доказів на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на уникнення виконання рішення в майбутньому, у разі задоволення позову, та не надав на підтвердження своєї позиції належних та допустимих доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову. Водночас апеляційний суд бере до уваги, що позивач не позбавлений права повторно клопотати про забезпечення позову в разі отримання достатніх, належних та допустимих у розумінні ст. 76, 77, 79 ГПК України доказів вчинення Товариством реальних дій, які могли би призвести до ускладнення виконання судового рішення в майбутньому.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Вінницька кондитерська фабрика» на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.06.2026 у справі №911/1587/26 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 04.06.2026 у справі №911/1587/26 залишити без змін. 

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287- 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.08.2026. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова