| Справа №: 398/5040/26

провадження №: 2/398/4460/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"09" вересня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», представник позивача адвокат Адвокатського об`єднання «Апологет» Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 29 липня 2026 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 300,00 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 662,40 грн і витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 01750-08/2024, за умовами якого відповідачка отримала 7 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та можливих штрафних санкцій. Договір відповідачка підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кредитодавець умови договору виконав, перерахувавши кредитні кошти на платіжну картку відповідачки, однак відповідачка своїх зобов`язань належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 300,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту — 7 000,00 грн, заборгованості за процентами — 9 450,00 грн та заборгованості за штрафом — 10 850,00 грн. Право грошової вимоги за кредитним договором позивач набув на підставі договору факторингу № 23122024 від 23.12.2024 року, укладеного з ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП».

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 05 серпня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У позовній заяві представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності та зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Судова повістка надсилалася їй за адресою зареєстрованого місця проживання; поштове відправлення повернулося до суду з відміткою про причини невручення — відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Іншої адреси відповідачка суду не повідомляла, зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» не має. За таких обставин відповідачка вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відзиву на позовну заяву, а також інших заяв чи клопотань від відповідачки до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомлено.
Оскільки відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала, а позивач проти такого вирішення справи не заперечує, суд, керуючись статтями 280, 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд цієї справи на підставі наявних у ній доказів.
Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного судового рішення відкладено на строк, що не перевищує п`яти днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Укладення кредитного договору, його умови та видача кредитних коштів.
02 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44022416) та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 01750-08/2024 в електронній формі на веб-сайті кредитодавця https://starfin.com.ua (п. 2.2 договору).
Договір і додаток № 1 до нього підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором «W654» 02.08.2024 року об 11:26:52. Згідно з наданими позивачем довідкою про ідентифікацію та візуальною формою послідовності дій клієнта (log-file) одноразовий ідентифікатор «W654» надіслано позичальниці 02.08.2024 року об 11:26:23 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який відповідачка повідомила кредитодавцю в заявці-анкеті на отримання фінансового кредиту.
Договором встановлені такі основні умови кредитування:
— сума кредиту — 7 000,00 грн (п. 1.1);
— строк кредитування — 120 днів; дата надання кредиту — 02.08.2024 року, дата погашення кредиту — 29.11.2024 року (п. 1.2);
— тип процентної ставки — фіксована; денна процентна ставка — 1,50 %, яка застосовується в межах строку кредитування (п. 1.4, 1.4.1);
— проценти нараховуються в межах строку кредитування, починаючи з дня надання кредиту, на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня (п. 3.3);
— повернення кредиту та сплата процентів здійснюються згідно з Графіком платежів, що є додатком № 1 до договору (п. 1.5, 3.1); за користування кредитом нараховуються виключно проценти, комісії договором не встановлені (п. 3.1, 2.22);
— неустойка у вигляді штрафу в розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості — у випадку прострочення сплати процентів (п. 5.3) та у випадку прострочення сплати тіла кредиту (п. 5.3.1); у випадку, коли сума кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати розміру подвійної суми кредиту (п. 5.3.1);
— загальні витрати за кредитом — 12 600,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача — 19 600,00 грн, реальна річна процентна ставка — 9 671,38 % (паспорт споживчого кредиту).
За Графіком платежів відповідачка зобов`язана була здійснити чотири платежі: 31.08.2024, 30.09.2024 і 30.10.2024 року — по 3 150,00 грн процентів за користування кредитом, а 29.11.2024 року — 10 150,00 грн, з яких 7 000,00 грн становить сума кредиту.
Порядок погашення заборгованості врегульований пунктами 3.5–3.7 договору. Згідно з п. 3.5 у випадку, коли клієнт сплачує суму коштів, яка більша ніж сума чергового платежу відповідно до Графіка платежів та сума штрафних санкцій (у випадку їх нарахування), сума переплачених коштів спрямовується на погашення суми кредиту. Згідно з п. 3.6 у випадку часткового дострокового повернення кредиту клієнт повинен сплатити проценти, нараховані за користування кредитом до дати такого часткового повернення кредиту (включно); після здійснення такого повернення здійснюється перерахунок зобов`язань споживача зі сплати процентів у бік зменшення. Згідно з п. 3.7 у разі недостатності суми здійсненого клієнтом платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги товариства у такій черговості: у першу чергу — прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу — сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу — неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Відповідно до п. 1.6 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4790-72хх-хххх-3468, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту; кредит вважається наданим у день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Ці ж реквізити платіжної картки зазначені відповідачкою в заявці-анкеті та в розділі 8 договору.
Згідно з листом надавача платіжних послуг — Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (сервіс онлайн-платежів iPay.ua) вих. № 3426_260608094832 від 08.06.2026 року — 02.08.2024 року об 11:30:06 на платіжну картку клієнта з маскою НОМЕР_2 успішно перераховано 7 000,00 грн; номер транзакції в системі iPay.ua — 469871791, код авторизації на боці банку — 998115, ПІБ клієнта — ОСОБА_2 . Зазначене товариство внесене до державного реєстру фінансових установ (свідоцтво серії ФК № 342 від 02.10.2012 року) та має ліцензію Національного банку України № 21/788-рк від 01.05.2023 року.

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості.
Платіж, який підлягав здійсненню 31.08.2024 року, відповідачка у встановлений Графіком платежів строк не здійснила.
04 вересня 2024 року відповідачка сплатила 6 300,00 грн, з яких кредитодавець зарахував 3 150,00 грн у погашення прострочених процентів, а 3 150,00 грн — у погашення штрафу, нарахованого 01.09.2024 року. Інших платежів відповідачка не здійснювала.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з 02.08.2024 по 23.12.2024 року проценти за користування кредитом нараховувалися за ставкою 1,50 % на день (105,00 грн за день) на суму 7 000,00 грн за період з 02.08.2024 по 29.11.2024 року і становлять 12 600,00 грн. Неустойку у вигляді штрафу нараховано: 01.09.2024 року — 3 150,00 грн, 01.10.2024 року — 3 150,00 грн, 31.10.2024 року — 3 150,00 грн і 30.11.2024 року — 7 000,00 грн, а всього 16 450,00 грн, розмір якої обмежено подвійною сумою кредиту — 14 000,00 грн.
За розрахунком позивача заборгованість станом на 23.12.2024 року становить 27 300,00 грн, з яких: 7 000,00 грн — тіло кредиту; 9 450,00 грн — проценти за користування кредитом (нараховано 12 600,00 грн, сплачено 3 150,00 грн); 10 850,00 грн — штраф (нараховано з урахуванням обмеження 14 000,00 грн, сплачено 3 150,00 грн).
Доказів погашення вказаної заборгованості або власного контррозрахунку відповідачка суду не надала.

Відступлення права грошової вимоги.
23 грудня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (клієнт) і ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 23122024, за яким клієнт відступив факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, що входять до портфеля заборгованості.
Передання прав вимоги підтверджується актом приймання-передачі письмового та електронного Реєстру Боржників від 23.12.2024 року (кількість відступлених прав грошової вимоги — 5 539, загальна сума заборгованості — 65 330 483,22 грн) і витягом з Реєстру боржників, у якому за позицією № 458 зазначено відповідачку ОСОБА_1 , кредитний договір № 01750-08/2024 від 02.08.2024 року, сума виданого кредиту — 7 000 грн, сума основного боргу — 7 000 грн, сума заборгованості за відсотками — 9 450 грн, сума заборгованості за штрафами — 10 850 грн, загальна сума — 27 300 грн.
Оплатність відступлення підтверджується платіжною інструкцією № 9471 від 23.12.2024 року на суму 3 418 567,77 грн.
Листом ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» вих. № 01750-08/2024-001 від 23.12.2024 року відповідачку повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь позивача.

Норми права, які застосував суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з абзацом першим ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами.
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 13 цього Закону продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Відповідно до пункту 159 розділу VIII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 164 від 29.07.2022 року, документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів та комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до ч. 4 ст. 8 цього Закону денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100 %, де ДПС — денна процентна ставка; ЗВСК — загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК — загальний розмір кредиту; t — строк кредитування у днях. Згідно з п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів — 2,5 %; протягом наступних 120 днів — 1,5 %.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» до кредитів за договорами, загальний розмір кредиту за якими не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору, застосовуються вимоги цього Закону, крім частин другої — сьомої, абзацу другого частини десятої та частини дванадцятої статті 9, статті 19 та частини другої статті 21 цього Закону, а також положення щодо врегулювання простроченої заборгованості.
Згідно з ч. 3 ст. 21 цього Закону сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно з абзацом другим ч. 3 ст. 213 ЦК України, якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За приписами ст. 525, 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правові висновки Верховного Суду, що застосовані у справі.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20 Верховний Суд зазначив: «Доводи касаційної скарги, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту, не заслуговують на увагу… Закон [«Про електронну комерцію»] є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним».
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 Верховний Суд виснував, що дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється на кредитний договір.

Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що між первісним кредитором ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачкою ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору № 01750-08/2024 від 02.08.2024 року, укладеного в електронній формі. Факт укладення договору підтверджується використанням відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «W654», що згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 207 ЦК України прирівнюється до власноручного підпису і створює для сторін відповідні правові наслідки. Відповідачка була обізнана з умовами кредитування, у тому числі з розміром і порядком нарахування процентів та неустойки, що підтверджується змістом договору, паспортом споживчого кредиту і Графіком платежів. Обставин, які б свідчили про укладення договору іншою особою, судом не встановлено.
Належне виконання кредитодавцем обов`язку з надання кредитних коштів у розмірі 7 000,00 грн підтверджується листом надавача платіжних послуг ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» про виконану платіжну операцію. Цей документ складено на виконання частини третьої статті 13 Закону України «Про електронну комерцію», він підтверджує завершення платіжної операції із зазначенням її дати, часу, суми, унікального номера транзакції, коду авторизації на боці банку та отримувача, а відповідно до пункту 159 розділу VIII Положення, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 164 від 29.07.2022 року, має статус первинного документа. Отже такий лист є належним, допустимим і достатнім доказом перерахування коштів за кредитним договором.
Суд враховує, що зазначений у листі маскований номер платіжної картки отримувача (перші шість і останні чотири цифри — 479072…3468) відповідає номеру картки, який відповідачка зазначила в заявці-анкеті та в розділі 8 договору як належний їй, ім`я отримувача коштів збігається з іменем відповідачки, а час виконання платіжної операції (11:30:06) настав через кілька хвилин після підписання договору одноразовим ідентифікатором (11:26:52).
Кредитодавцем у цій справі є фінансова, а не банківська установа, а розрахунки проводилися за посередництвом платіжної установи на підставі спеціального законодавства у сфері електронної комерції та платіжних послуг, у зв`язку з чим відсутність первинних бухгалтерських документів, оформлених у порядку, встановленому для банківських установ, факту перерахування коштів не спростовує. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20.
Доказів, які б спростовували надходження коштів на її платіжну картку, відповідачка суду не надала.
Перехід до позивача права грошової вимоги до відповідачки підтверджений сукупністю доказів: договором факторингу № 23122024 від 23.12.2024 року, актом приймання-передачі письмового та електронного Реєстру Боржників від 23.12.2024 року, витягом з Реєстру боржників з індивідуалізацією боржника та розміру його заборгованості, а також платіжною інструкцією № 9471 від 23.12.2024 року, що підтверджує оплатність відступлення. Обидві сторони договору факторингу є фінансовими установами, які мають право надавати відповідні фінансові послуги. Отже відповідно до ст. 512, 514, 516, 1077, 1078 ЦК України позивач набув права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Обсяг заявлених у цій справі вимог не перевищує обсягу відступлених прав: у витягу з Реєстру боржників зазначено ті самі складові заборгованості на загальну суму 27 300,00 грн.
Відповідачка, порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст. 526, 1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала: платежі, передбачені Графіком платежів, у повному обсязі не здійснила, суму кредиту у визначений договором строк не повернула.
Перевіряючи розмір нарахованих процентів за користування кредитом, суд встановив, що вони нараховані виключно в межах строку кредитування — з 02.08.2024 по 29.11.2024 року, тобто за 120 днів, визначених п. 1.2 договору, і за межі цього строку нарахування не здійснювалося. Денна процентна ставка, обчислена за формулою ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (12 600,00 : 7 000,00 : 120 ? 100 %), становить 1,50 % і не перевищує граничного розміру, встановленого п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону для договорів, укладених у період з 23.04.2024 по 20.08.2024 року. Комісій та інших платежів за договором не нараховувалося.
Оцінюючи вимогу про стягнення штрафу в розмірі 10 850,00 грн, суд зазначає таке.
Цей штраф нарахований на підставі п. 5.3 і 5.3.1 договору за прострочення сплати процентів та тіла кредиту і за своєю правовою природою є неустойкою, про що прямо зазначено і в самих цих пунктах договору («Товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу»), тобто мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання у розумінні ст. 549 ЦК України.
Згідно з п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а нараховані включно з 24 лютого 2022 року платежі за прострочення підлягають списанню кредитодавцем.
Зазначена норма додана до ЦК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, є чинною і не змінювалася. Вона не містить жодного обмеження за датою укладення договору: єдиною умовою її застосування є те, що прострочення виконання грошового зобов`язання допущене в період дії воєнного стану.
Воєнний стан в Україні введено з 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, неодноразово продовжувався і діє на час ухвалення цього рішення. Прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачка допустила 01 вересня 2024 року, а спірні штрафи нараховані 01.09.2024, 01.10.2024, 31.10.2024 і 30.11.2024 року, тобто в період дії воєнного стану. Отже умови застосування п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України дотримані.
Суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023, п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» викладено в новій редакції, унаслідок чого передбачене цим Законом звільнення споживача від відповідальності поширюється лише на договори про споживчий кредит, укладені до тридцятого дня включно з дня набрання чинності зазначеним Законом, і на спірний договір від 02.08.2024 року не поширюється. Проте п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цим Законом не змінювався і не виключався.
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 Верховний Суд виснував, що дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється на кредитний договір.
Також такий підхід відповідає усталеній практиці Кропивницького апеляційного суду. У постанові від 17 жовтня 2025 року у справі № 389/1131/25 цей суд зазначив, що положення Закону України «Про споживче кредитування» з 23 січня 2024 року взагалі не мають предметом правового регулювання питання щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в Україні, а тому такі правовідносини з 24 січня 2024 року регулюються виключно ЦК України із застосуванням п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Аналогічні висновки викладені у постановах цього суду від 10 вересня 2025 року у справі № 398/1956/25, від 26 січня 2026 року у справі № 398/2172/25 та від 03 серпня 2026 року у справі № 405/590/26, тобто у спорах за договорами, укладеними після 23 січня 2024 року.
При цьому апеляційний суд виходив із того, що основним регулятором договірних відносин є Цивільний кодекс України, а за ч. 2 ст. 4 ЦК України суб`єкт права законодавчої ініціативи, який подає законопроєкт, що регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, зобов`язаний одночасно подати проєкт закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Пріоритет норм ЦК України над нормами інших законів підтримано Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012) та Великою Палатою Верховного Суду (постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19).
Те, що кредитодавець при нарахуванні неустойки утримався в межах, встановлених ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», на наведений висновок не впливає, оскільки додержання граничного розміру відповідальності не усуває дії норми, яка звільняє споживача від цієї відповідальності взагалі.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 10 850,00 грн задоволенню не підлягають.
Оцінюючи зарахування кредитодавцем коштів, сплачених відповідачкою 04 вересня 2024 року, суд виходить з такого.
Із сплачених 6 300,00 грн кредитодавець спрямував 3 150,00 грн на погашення прострочених процентів, а 3 150,00 грн — на погашення штрафу, нарахованого 01 вересня 2024 року. Проте, як встановлено вище, цей штраф є неустойкою, від сплати якої відповідачка звільнена на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а нарахована сума підлягала списанню кредитодавцем. Отже грошового зобов`язання, в рахунок якого зараховано 3 150,00 грн, не існувало, і ці кошти підлягали спрямуванню на погашення інших вимог за договором.
Порядок такого спрямування визначений самим договором. Пунктом 3.7 договору встановлено черговість погашення вимог у разі недостатності суми платежу; пунктом 3.5 передбачено, що сума, сплачена понад черговий платіж за Графіком платежів та суму штрафних санкцій, спрямовується на погашення суми кредиту; пунктом 3.6 встановлено, що у випадку часткового дострокового повернення кредиту клієнт повинен сплатити проценти, нараховані за користування кредитом до дати такого часткового повернення кредиту (включно), після чого здійснюється перерахунок зобов`язань зі сплати процентів у бік зменшення.
Зіставивши ці умови між собою та зі змістом договору в цілому, як того вимагає абзац другий ч. 3 ст. 213 ЦК України, суд дійшов висновку, що спрямування частини платежу на погашення суми кредиту до настання строку його повернення є частковим достроковим поверненням кредиту в розумінні п. 3.6 договору, а тому здійснюється після сплати процентів, нарахованих до дати такого повернення включно. Саме таке тлумачення узгоджує між собою всі три наведені умови договору.
За таких обставин із сплачених відповідачкою 6 300,00 грн: 3 150,00 грн погашають прострочені проценти за період з 02 серпня по 31 серпня 2024 року; 420,00 грн — проценти, нараховані за період з 01 по 04 вересня 2024 року включно; 2 730,00 грн спрямовуються на погашення суми кредиту, внаслідок чого залишок заборгованості за тілом кредиту з 05 вересня 2024 року становить 4 270,00 грн.
Оскільки згідно з п. 3.3 договору проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня, розмір процентів за користування кредитом становить: за період з 02.08.2024 по 31.08.2024 року (30 днів) — 3 150,00 грн (7 000,00 ? 1,5 % ? 30); за період з 01.09.2024 по 04.09.2024 року (4 дні) — 420,00 грн (7 000,00 ? 1,5 % ? 4); за період з 05.09.2024 по 29.11.2024 року (86 днів) — 5 508,30 грн (4 270,00 ? 1,5 % ? 86). Усього нараховано 9 078,30 грн процентів, з яких відповідачкою сплачено 3 570,00 грн, а залишок становить 5 508,30 грн.
Відомостей про те, що відповідачка належить до осіб, на яких поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», матеріали справи не містять, а тому підстав для звільнення відповідачки від сплати процентів за користування кредитом суд не встановив.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 01750-08/2024 від 02.08.2024 року в загальному розмірі 9 778,30 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту — 4 270,00 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом — 5 508,30 грн, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 35,8179 відсотка, тобто 953,62 грн.
Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
На підтвердження цих витрат позивач надав копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, копію ордера на надання правничої (правової) допомоги, копію акта наданих послуг № 11 від 10.07.2026 року та копію детального опису наданих послуг до цього акта, відповідно до яких Адвокатським об`єднанням «Апологет» надано позивачу послуги на загальну суму 8 000,00 грн (усна консультація — 0 год 30 хв, ознайомлення з матеріалами кредитної справи — 2 год 00 хв, погодження правової позиції — 0 год 30 хв, складення позовної заяви — 3 год 30 хв, подання заяви до суду — 1 шт).
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову і значення справи для сторін.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспівмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18 та від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити розмір таких витрат з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, і часткова відмова у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу з підстав їх непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства навіть за відсутності клопотання відповідача про їх зменшення.
Керуючись критеріями обґрунтованості та співмірності судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову і значення справи для сторін, а саме того, що заборгованість виникла за договором споживчого кредитування, беручи до уваги, що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а позовна заява є типовою для адвоката, суд визнає обґрунтованим стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, ці витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1 790,90 грн.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 01750-08/2024 від 02 серпня 2024 року у розмірі 9 778 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят вісім) гривень 30 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 953 (дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 62 копійки та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 790 (одна тисяча сімсот дев`яносто) гривень 90 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79018, Львівська обл., м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, реквізити: IBAN № НОМЕР_3 в АТ «Креді Агріколь Банк».
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 09 вересня 2026 року. Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного судового рішення відкладено на строк, що не перевищує п`яти днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Орловський