Доманівський районний суд Миколаївської області 
вул. Центральна, 35 м. смт. Доманівка Вознесенський район Миколаївська область Україна 56400 
e-mail: inbox@dm.mk.court.gov.ua

Справа № 475/775/26 
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
10.07.2026	смт. Доманівка	

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого Кривенко О.В.
за участю секретаря Маташнюк О.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Вовчанської Г.С.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА № 7099037 від 27.04.2026 р. про накладення на нього адміністративного стягнення за порушення передбачене ч.1 ст. 121-3, ч.5 ст.121, ч.2 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі п.1.ч.1 ст.247 КУпАП.
Позов мотивовано тим, що позивач 06.06.2026 року у застосунку «Дія`позивач отримав повідомлення про те, що стосовного нього відкрите виконавче провадження 81119043 та в матеріалах виконавчого провадження містилась копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
В зазначеній постанові зазначено, що 27 квітня 2026 року позивач ніби-то керував транспортним засобом ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 та при цьому позивач не мав водійського посвідчення, під час руху транспортного засобу не був освітлений номерний знак, не був пристебнутий ремнем безпеки, не мав при собі полісу обов“язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та при зміні напрямку руху автомобіля не подав сигналу світловими показниками повороту відповідного напрямку.
Позивач зазначає, що 27 квітня 2026 він перебував в дома і вказані події не могли відбутися. Зазначив, що підпис у пунктах 8 та 9 постанови йому не належать та хто такий ОСОБА_2 йому взагалі не відомо та він не міг керувати його транспортним засобом.
Крім того, у єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень за період з 05.06.2025 по 27.05.2026 стосовно нього відкрито 12 виконавчих проваджень про які він не знав. Познайомившись із документами, він зрозумів, що вони всі сфальсифіковані, оскільки події зафіксовані у постановах про накладення адміністративних стягнень ніколи не відбувалися. У вказаних постановах зазначено, що позивач підписував постанови але підпис не належить йому, а в тих випадках, де нібито позивач відмовся від підпису — зафіксовані події про перехід проїзної частини поза межами пішохідного переходу по вул. Героїв Небесної Сотні де взагалі відсутні пішохідні переходи, постанова від 24.04.2025. Також позивач зазначає, що потужність його транспортного засобу складає лише 800 Вт та він обладнаний педалями, а отже не є механічним транспортним засобом.

За таких обставин позивач вважає постанову серії ЕНА № 7099037 від 27.04.2026 року такою, що повністю сфальсифікована і винесена з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.
Ухвалою судді від 18.06.2026 прийняти до розгляду та відкрити провадження, розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач Головне управління Національної поліції в Миколаївській області через «Електронний Суд» 07.07.2026 подав відзив на позов, який прийнято судом, у якому позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні. 
Зазначив, що оскаржувана постанова серія ЕНА № 7099037 про накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення винесене поліцейським СРПП ВП №2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області сержантом поліції Гомзяком А.В., якому відповідно до чинного законодавства та посадових інструкцій надано повноваження розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення .
27.06.2026 під час добового чергування у складі наряду СРПП ВП № 2 Вознесенського РУП ГУНП приблизно о 23 год. 26 хв. в с Доманівка по вулиці Мельничній помічений транспортний засіб ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого, в порушення п. 2.9.в ПДР України, був неосвітлений номерний знак, а також під час руху транспортного засобу водій не був пристебнутий паском безпеки, що порушу п. 2.3.в.. Вказаний транспортний засіб був зупинений на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та «Про правовий режим воєнного стану» ст. 8 Закону України працівники вказаний транспортний засіб поліції зупинили Призміні напряму руху водій вказаного транспортного засобу не подав сигнал світловими показниками повороту відповідного напряму, шо порушує п. 9.2.б ПДР України. 
Під час перевірки водієві було запропоновано, на підставі п. 2.4 та 2.1 ПДР України, надати документи, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, чинний страховий поліс. Водій надати документи відмовився. В подальшому, було встановленно, що водієм транспортного засібу ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був ОСОБА_1 .
Підставою для зупинення транспортного засобу була ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме порушення Позивачем п. 2.9.в та 2.3.в ПДР України. 
Відповідно бази данних у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія вилучене. 
Також надати оригінал постанови серії ЕНА № 7099037 від 27.04.2026 року не вбачається можливим, оскільки зазначену постанову скеровано 18.05.2025 р. до міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для виконання рішення до органу державної виконавчої служби для примусового виконання. 
Проте, долучити до матеріалів справи відеозапис події не виявляється можливим у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання відеоінформації в інформаційно-комунікаційній системі Національної поліції України. На момент надходження ухвали суду відповідні відеоматеріали були автоматично видалені із системи та відсутні для подальшого відтворення, копіювання і долучення до матеріалів справи.
Вважають позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – необґрунтованим та в задоволені позову просять відмовити у повному обсязі. 
Позивач ОСОБА_1 та його представник позивача адвокат Вовчанська Г.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Представник позивача заявила, що у разі задовлення позовних вимог нею буде подано протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, зазначивши у відзиві, що він

просить справу розглядати за його відсутності у зв`язку із зайнятістю, у задоволенні позову просить відмовити через його безпідставність.
Ознайомившись з матеріалами адміністративної справи вважаю, що строк подачі позовної заяви пропущений позивачем з поважних причин, а саме: позивач вказує, що лише 06.06.2026 із застосунку «Дія» дізнався про винесення 27.04.2026 постанови серії ЕНА № 7099037 , з цих підстав просить суд поновити строк на оскарження.
Згідно ч.2 ст.286 КАС України визначено, шо позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно п. З Розділу II Інструкції при опрацюванні уповноваженим поліцейським матеріалів автоматичної фіксації та встановлення факту учинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, цим уповноваженим поліцейським виноситься сформована Системою в автоматизованому режимі адміністративна постанова без складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до пп. 1) п. 6 Розділу II Інструкції за результатами опрацювання на першому етапі (рівні) матеріалів автоматичної фіксації уповноважений поліцейський: за наявності доказів у справі про адміністративне правопорушення, відповідності символів номерного знака зафіксованого транспортного засобу, наявності та повноти інформації про зафіксований транспортний засіб і про відповідальну особу, або особу, яка ввезла на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, відсутності інформації про протиправне використання зафіксованого транспортного засобу або його номерних знаків іншими особами та відсутності обставин, що виключають адміністративну відповідальність особи, з використанням засобів Системи виносить адміністративну постанову, зміст якої відповідає вимогам статті 283 КУпАП, з підтвердженням прийнятого рішення шляхом накладення цифрового підпису.
Згідно пункту 9 розділу II Інструкції винесена уповноваженим поліцейським і адміністративна постанова автоматично вноситься засобами Системи до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, у якому здійснюється їх облік. Винесена уповноваженим поліцейським адміністративна постанова друкується з використанням засобів Системи та протягом трьох днів із дня її винесення передається національному оператору поштового зв`язку для доставлення на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи ( місцезнаходження юридичної особи) рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Друк постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання / перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, за формою, яку наведено в додатку 1 до цієї Інструкції, здійснюється на паперовому бланку із спеціальними елементами захисту разом з повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендованого листа з адміністративною постановою) та вкладенням у паперовий конверт.
У разі невручення адміністративної постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання адміністративної постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до уповноваженого органу (підрозду) Національної поліції України, уповноважений поліцейський якого виніс відповідну постанову.
Адміністративна постанова набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Відповідачем не надано доказу про отримання та направлення ОСОБА_1 на адресу вказаної постанови.
Отже, позивачем ОСОБА_1 десятиденний строк на оскарження постанови ЕНА № 7099037 від 27.04.2026 про притягнення його до адміністративної відповідальності, пропущений був с поважних причин.
Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС - місцем загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7099037 від 27.04.2026, встановлено, що ОСОБА_1 27.04.2026 о 23 год. 26 хв. в с-щі Доманівка по вул. Мельнична здійснював рух транспортним засобом ВАЗ 2102, дорожній номерний знак НОМЕР_1 (який належний ОСОБА_2 згідно п.5 постанови) та не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1.а ПДР, також під час руху на т/з був неосвітлений номерний знак, чим порушив вимоги п. 2.9.в ПДР ч.1 ст.121-3 КУпАП, також під час руху на т/з водій був не пристебнутий ремнем безпеки, чим порушив вимоги п.2.3.в ПДР ч.5 ст.121 КУпАП, також не мав при собі поліса обов“язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1.г ПДР ч.1 ст.126, також при зміні напрямку руху водій не подав сигнал світовим показником повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги п.9.2.б ПДР ч.2 ст.122 КУпАП. 
Було винесено відносно позивача постанову за ч. 1 ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення на правопорушника, за більш серйозне з числа вчинених правопорушення, шляхом їх об"єднання за ч.2 ст. 36 КУпАП в розмірі 3400 грн., відповідно до санкції статті ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне

правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 КУпАП)
Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Нормативно-правовим актом, що регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеку, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ, і організацій незалежно від форм власності та господарювання, є Закон України «Про дорожній рух».
Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог ЗУ «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Відповідно до п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 ПДР закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Так пунктом 2.9 (в) водію забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Відповідно до ч.1 ст.121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягне за собою накладення адміністративного стягнення.
Пункт 2.3 (в) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху покладає на водія обов`язок на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів, а ч.5 ст.121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки.
Згідно п. 2.1 (ґ) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат Зелена картка (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування Зелена картка.
При цьому ч.1 ст. 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до пункт 9.2 «б» ПДР України зобов`язує водіїв подавати сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом .
Притягнення водія транспортного засобу до адміністративної відповідальності за порушення пункт 9.2 «б» ПДР передбачено ч.2 ст.122 КУпАП.
Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до положень ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відповідно до ст. 284 КУпАП є одним з рішень суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийнято за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення і одночасно з цим яке становить найбільше втручання в особисті права, свободи особи, оскільки передбачає створення для особи негативних наслідків особистого, майнового характеру у вигляді адміністративного стягнення.
Внаслідок цього суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення можливо лише за умови, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у встановленому законодавством порядку, а факт вчинення адміністративного правопорушення і вина особи у його вчиненні доведені у встановленому порядку належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Отже, визначальним для такого рішення суб`єкта владних повноважень є доведення факту вчинення адміністративного правопорушення та вини особи.
В силу вимог ст.59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу.
Згідно із вимогами ст.268КУпАП, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право: знайомитись із матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватись юридичною допомого юадвоката, іншого фахівця у галузі права, який зазаконом має право нанадання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичноїо соби, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо н еволодіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. 
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Частиною 3 ст.62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В обгрунтування своїх заперечень щодо законності постанови та відсутності в своїх діях складу адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 126, ч.2

ст. 122 КУпАП, ОСОБА_1 посилається, зокрема, на ту обставину, що жодних порушень вимог ПДР він не допустив, оскільки транспортним засобом не керував.
Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Першочергово слід наголосити, що суб`єктом правопорушення як за ч. ч. 1 ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП може бути лише водій транспортного засобу, або ж будь-яка інша особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу та керувала ним.
У своєму рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Тобто, у розглядуваному випадку правомірність інкримінації ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП було б виправданим виключно у тому випадку, якби суб`єктом владних повноважень було доведено факт керування останнім транспортним засобом ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 .
При цьому, лише за умови встановлення вищевказаного факту, вимоги про пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії є законними.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.
Відсутність обов`язку щодо складання протоколу в межах справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП, не свідчить про відсутність обов`язку збирання доказів, що передбачений ч. 2 ст. 251 КУпАП, які досліджуються під час розгляду справи, оскільки в противному випадку повністю нівелюється вимога обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, що має для особи негативні наслідки в аспекті притягнення її до адміністративної відповідальності. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
На противагу цьому та на спростування доводів позивача матеріали справи не містять, а відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП.
Як зазначено у відзиву на позовну заяву від 07.07.2026 відповідач зазначив, що на виконання ухвали Доманівського районного суду миколаївської області, надати оригінал постанови серії ЕНА № 7099037 від 27.04.2026 року не вбачається можливим, оскільки зазначену постанову скеровано 18.05.2025 р. до міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для виконання рішення до

органу державної виконавчої служби для примусового виконання.
Також, долучити до матеріалів справи відеозапис події не виявляється можливим у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання відеоінформації в інформаційно-комунікаційній системі Національної поліції України.
На момент надходження ухвали суду відповідні відеоматеріали були автоматично видалені із системи та відсутні для подальшого відтворення, копіювання і долучення матеріалів справи.
Особливу увагу суд приділяє положенням законодавства, які вимагають від уповноваженої посадової особи органів Національної поліції при винесенні постанови на місці вчинення правопорушення досліджувати докази, що стосуються обставин та фактів вчиненого адміністративного правопорушення.
Проте відповідачем до суду не надано доказів про порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 .
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Під час розгляду справи, поліцейський в основу прийнятого рішення не покладає жодного належного доказу, оскільки графа № 8 Постанови «До постанови додається» не містить жодного документа. Отже, постанова за відсутності доданих до неї доказів є незаконною.
В постанові, поліцейським вказується, що 27.04.2026 о 23 год. 26 хв. позивач керував транспортним засобом. Однак це не відповідає дійсності та не підтверджується жодним із доказів. Поліція не має жодного доказу, який би свідчив про факт керування позивачем транспортним засобом 27.04.2026 о 23 год. 26 хв. як про те вказано в постанові.
До постанови не додано відеозапис фіксації правопорушення, який би містив запис щодо проведеного інспектором патрульної поліції розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема оголошення початку розгляду та представлення посадової особи, яка розглядає дану справу, роз`яснення позивачу його прав, визначених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. 
Проте поліцейський же, який виніс постанову, не вказав в ній та не додав до неї жодного беззаперечного та допустимого доказу наявності факту керування транспортним засобом з боку позивача. Поліцією жодним чином не доведено того, хто саме керував автомобілем в розумінні поняття керування транспортним засобом де останнє, слід розуміти як виконання особою функцій водія під час руху такого засобу..
Зазначений висновок також підтверджується положеннями п. 24 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, у якому зазначається, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Аналогічний висновок також викладено у Постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі № 338/855/17.
Не зважаючи на це, матеріали справи за фактом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП, не тільки не містять жодного доказу на підтвердження обставин та фактів вчиненого правопорушення, але і спірна постанова серії ЕНА №7099037 від 27.04.2026 не містить навіть посилання на докази, на основі яких було винесено відповідне

рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Таким чином, при винесенні спірної постанови уповноваженою особою не було дотримано всіх вимог процесуального законодавства та не забезпечено реалізацію принципу обґрунтованості та вмотивованості рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема, шляхом посилання на докази, на основі яких прийнято рішення та які суд мав би можливість дослідити під час розгляду даного адміністративного позову. Порушення вимоги обґрунтованості рішення призводить до його незаконності в цілому та необхідності скасування.
Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова - це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Суд зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. У Кодексі України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.
Відповідно до вимог частини 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, проаналізувавши матеріали даної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови накладення адміністративного стягнення слід задовольнити, спірну постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №709937 від 27.04.2026 згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП із застосуванням ст.36 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. скасувати.
Таким чином, перевіривши оскаржувану постанову за критеріями, встановленими частиною 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення було прийнято не на підставі і не у спосіб, що визначений Конституцією і законами України, що тягне за особою невідповідність іншим критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
Згідно зі статтею 252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх

обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На підставі ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за яке передбачена відповідальність відповідними нормами КУпАП.
Суд звертає увагу, що не може бути підтвердженням порушення позивачем ПДР України лише сама постанова, оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Так, 26.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем у відповідності до вимог ст.77 КАС України не доведено обставин, на яких ґрунтуються заперечення відповідача на позовні вимоги.
Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття інспектора, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1,7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при подачі позову сплатив судовий збір у розмір 665,60 грн., а тому витрати по сплаті судового збору підлягають

стягненню з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Разом з тим, за приписами частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).
На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 КАС, суд,
У Х В А Л И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕНА №7099037 від 27.04.2026 р.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7099037 від 27.04.2026 року згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП із застосуванням ст.36 КУпАП та накладено стягненняу виді штрафу в розмірі 3 400 грн. скасувати.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Миколаївській області (вул. Захисників Миколаєва, 5 м. Миколаїв, 54005, ЄДРПОУ 40108735) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 сплачений судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п“ять) грн. 60 грн. .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення виготовлено 14.07.2026 року

Суддя : 	О. В. Кривенко