ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 260/8198/25 пров. № А/857/13283/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Кушнір В.О.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України, 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року (суддя – Іванчулинець Д.В., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Ужгород, дата складання повного рішення – не зазначена),
в адміністративній справі №260/8198/25 за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України,
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив: 

У жовтні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України (далі – відповідач), в якому просив: 1) визнати протиправними дії та скасувати постанову ВЛК ГВМКЦ ДПСУ від 18.06.2025 №2538, що стосується перегляду причинного зв`язку захворювань, пов`язаних із проходженням служби позивача; 2) зобов`язати відповідача прийняти рішення про направлення позивача на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК для визначення причинного зв`язку захворювань, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини, а також при розгляді даної скарги просимо взяти до уваги надані медичні документи.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Просив у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року адміністративний позов – задоволено частково. Визнано протиправним рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, яке оформлене листом від №13.1//65 від 02.09.2025 у перегляді причинно-наслідкового зв`язку захворювань військовослужбовця ОСОБА_1 за результатами проходження Військово-лікарської комісії, викладеної у свідоцтві про хворобу №2538 від 18.06.2025. Зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду у даній справі. В задоволенні решти частини позовних вимог - відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду є незаконним та таким, що прийняте внаслідок неповного з`ясування судом обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідно до вимог п. 1 глави 11 Розділу III Положення № 441 постанови військово-лікарських комісій приймаються колегіально та більшістю голосів. ВЛК при винесенні постанови, зокрема, ознайомлюються з медичними записами в електронній системі охорони здоров`я, що характеризують стан здоров`я особи, та вносять відповідні медичні записи до електронної системі охорони здоров`я в порядку, установленому законодавством. У прийняті постанови голова та члени комісії незалежні. Крім цього, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Тому, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. ЦВЛК ДПСУ, розглянувши заяву позивача від 14.08.2025 та долучені до неї документи, дійшла до висновку, що не вбачає підстав щодо перегляду постанови гарнізонної ВЛК ГВМКЦ ДПСУ від 18.06.2025 № 2538, винесеної щодо позивача. При цьому, Постанова ВЛК оформлена у відповідності до норм Положення №441 та вимог графи ІІ Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснень щодо статей, що визначають ступінь придатності до військової служби. Причинний зв`язок захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв) та ступінь придатності позивача до військової служби встановлено вірно, а відтак, ЦВЛК ДПСУ не вбачає підстав щодо перегляду причинного зв`язку захворювань позивача, винесених у вищевказаній Постанові. Також вважає апелянт необгрунтованими та безпідставними твердження позивача щодо формулювання причинного зв`язку захворювання. Тому відповідно до вимог Положення № 441, у ЦВЛК ДПСУ відсутні підстави для перегляду/скасування постанови гарнізонної військово лікарської комісії Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України, оформленої свідоцтвом про хворобу за № 2538/627 від 18.06.2025. Крім цього, вказує апелянт, що в ЦВЛК ДПСУ відсутні повноваження щодо направлення осіб, які перебувають в статусі військовозобов`язаних на медичний огляд військово лікарськими комісіями, а відтак зазначена вище вимога позивача не підлягає задоволенню. Також звертає увагу апелянт на те, що суд першої інстанції неодноразово помилково посилався на Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України, затв. Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008, оскільки, на момент медичного огляду позивач проходив дійсну військову службу в Державній прикордонній службі України. Також, суд помилково посилався на Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затв. наказом Міністерства оборони України № 735 від 28.12.2016, оскільки Державна прикордонна служба України не входить до структури Міністерства оборони України та Збройних Сил України. Крім цього, ЦВЛК ДПСУ проаналізувала та надала оцінку встановленим діагнозам та винесеному причинному зв`язку захворювань позивача на підставі всіх наданих на розгляд комісії документів. Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України є окремою юридичною особою та самостійним суб`єктом владних повноважень в структурі Міністерства оборони України. Жодних вимог до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України в рамках цієї адміністративної справи не заявлялося, в якості третьої особи до участі в справі дана комісія теж не залучалася.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 у справі № 260/8198/25 і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог – відмовити повністю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому висловив свої заперечення проти задоволення її вимог. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду — без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач, старший сержант ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України. У період проходження служби він безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для000 забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ від 05.01.2023 № 12/1-322, якою засвідчено його участь у відповідних заходах, зокрема 18.10.2022, 12.11.2022 та 14.11.2022.
07 серпня 2024 року о 07:30 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Дар`їно Курської області російської федерації, внаслідок ворожого авіаційного удару, позивач отримав вибухову травму, а саме часткове пошкодження зв`язково-капсульного апарату лівого кульшового суглоба. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 09.05.2025 № 1550, формою № 100 від 07.08.2024, а також витягом із журналу бойових дій від 14.06.2025. У довідці зазначено, що травмування не є наслідком вчинення правопорушення, не пов`язане з перебуванням у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння та не є наслідком навмисного заподіяння шкоди власному здоров`ю, що виключає будь-які сумніви щодо правомірності та службового характеру отриманого поранення.
18 червня 2025 року позивач пройшов медичний огляд Гарнізонною військово-лікарською комісією Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталю) Державної прикордонної служби України, за результатами якого було оформлено Свідоцтво про хворобу № 2538/627 від 18.06.2025 року. У Свідоцтві зафіксовано комплекс тяжких захворювань опорно-рухового апарату, зокрема двобічний асептичний некроз голівок стегнових кісток (ІІ–ІІІ стадії), двобічний асептичний некроз виростків дистального епіметафізу правої стегнової та лівої великогомілкової кістки, асептичний некроз голівок плечових кісток ІІ стадії, артроз кульшових та колінних суглобів, а також супутні дегенеративні захворювання хребта. Крім того, комісією встановлено залишкові явища вибухової травми від 07.08.2024 року. За сукупністю виявлених захворювань та станів, відповідно до статей 61-а, 23-в, 64-г графи ІІ Розкладу хвороб, позивача визнано непридатним до військової служби (а.с. 24).
При цьому гарнізонна ВЛК визначила різний причинний зв`язок установлених станів: залишкові явища вибухової травми було визнано такими, що пов`язані із захистом Батьківщини, тоді як зазначені асептичні некрози та дегенеративні ураження суглобів були кваліфіковані як захворювання, пов`язані з проходженням військової служби.
Не погоджуючись із таким розмежуванням причинного зв`язку, ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Центральної військово-лікарської комісії ДПСУ, вважаючи, що розвиток зазначених захворювань має безпосередній зв`язок із вибуховою травмою, отриманою під час бойових дій, а також із тривалими фізичними навантаженнями, гіпоксичними умовами та мікросудинними порушеннями, характерними для служби в зоні бойових дій (а.с. 25-зв.).
За результатами розгляду звернення ЦВЛК ДПСУ дійшла висновку про відсутність підстав для перегляду постанови гарнізонної ВЛК, мотивуючи це тим, що у наданих матеріалах відсутні медичні документи, які б етіопатогенетично підтверджували виникнення асептичних некрозів саме в період безпосередньої участі у бойових діях, а вибухова травма від 07.08.2024 року, на думку комісії, не має прямого причинного зв`язку з розвитком зазначених захворювань.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у перегляді постанови гарнізонної ВЛК від 18.06.2025 № 2538, позивач звернувся до суду із цим позовом (а.с. 27). 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.92 №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (надалі за текстом - Закон №2232-XII).
Частинами першою, другою, четвертою-шостою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 270 від 7 березня 2025 року, на період воєнного стану та протягом одного року після його припинення чи скасування, медичні огляди військовослужбовців, зокрема Державної прикордонної служби України проводяться виключно за правилами, встановленими Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (далі - Положення №402).
Так, відповідно до п. 1.1 розд.І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з п. 1.2 розд.І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України).
Пунктом 2.1 розд.І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі- ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Відповідно до п. 2.2 розд. І Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі — ЦВЛК); ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).
Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.
Пунктом 2.3 розд.І Положення №402 визначено, що ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (п.п 2.3.1.).
Начальник ЦВЛК безпосередньо підпорядковується командувачу Медичних сил Збройних Сил України. Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК (п. п. 2.3.2. п. 2.3 розд.І Положення №402).
На ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, зокрема, розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи (абз. 8 п. п. 2.3.3 п. 2.3 розд.І Положення №402).
2.3.4. ЦВЛК має право, зокрема: - оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; - витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: - виписки (витяги) з матеріалів службового (спеціального) розслідування, матеріалів дізнання, досудового розслідування, а також витяги з наказів, актів; - особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребовування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); - архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); - розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України (п. п. 2.3.4. п. 2.3 розд.І Положення №402).
Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку (п. п. 2.3.5 п. 2.3 розд.І Положення №402).
Главою 3 розд.І Положення №402 врегульовано порядок подання та розгляду звернень штатними ВЛК, якою відповідно до п. 2.2 розд. І Положення №402, є Центральна військово-лікарська комісія.
Також, пунктами 3.1-3.4 розд.І передбачено, що вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються, зокрема Законом України “Про звернення громадян”.
У разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд.
Також судом першої інстанції вірно враховано, що стаття 3 України України “Про звернення громадян” (далі - Закон №393/96-ВР) визначає, що скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до ст. 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: - об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; - у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; - скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; - забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; - письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; - вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; - у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; - не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; - особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
З матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі те, що позивачу проведено медичний огляд у ВЛК Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталю) ДПСУ, за результатами якого прийнято рішення, оформлене свідоцтвом про хворобу №2538/627 від 18.06.2025, у якому зазначено, що захворювання позивача, а саме: 12. Діагноз та постанова гарнізонної військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Залишкові явища після операції: (26.12.2024 року) - тунелізації шийки та головок обох стегнових кісток, тунелізації виростків лівої стегнової кістки, тунелізації виростків правої стегнової кістки з приводу асептичного некрозу голівки правої стегнової кістки II ст. та лівої стегнової кістки ІІІ ст., двобічного асептичного некрозу обох виростків дистального епіметафізу правої стегнової кістки та лівої великогомілкової кістки. Асептичний некроз голівки обох плечових кісток II ст.. Артроз колінних суглобів II ст. з больовим синдромом. Артроз кульшових суглобів І ст.. Спондилоартроз. Спінальний стеноз І ст.. Міжхребцевий остеохондроз ПВХ. Хронічна вертеброгенна люмбалгія з незначним порушення функції. Гепатоз печінки без порушення функції. Часткова вториннна адентія верхньої щелепи. Захворювання, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби. Залишкові явища ВТ (07.08.2024 року) часткового пошкодження зв`язково-капсульного апарату лівого кульшового суглоба. Поранення (Травма), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Довідка про обставини поранення №1550 від 09.05.2025 року затвержена начальником 5 ПЗ. На підставі наказу МОЗ №370 від 04.07.2007 р., поранення - легкого ступеня тяжкості.
Вважаючи встановлений військово-лікарською комісією причинний зв`язок захворювань невірним та таким, що підлягає перегляду, позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України із скаргою.
За результатами розгляду вищезгаданої скарги позивача ЦВЛК ДПСУ прийняла рішення, яке оформлене листом №13.1//65 від 02.09.2025, у якому дійшла висновку про відсутність підстав для перегляду постанови гарнізонної ВЛК. Зазначено, що у наданих матеріалах відсутні медичні документи, які б етіопатогенетично підтверджували виникнення асептичних некрозів саме в період безпосередньої участі позивача у бойових діях, а вибухова травма від 07.08.2024 року, на думку комісії, не має прямого причинного зв`язку з розвитком зазначених захворювань.
При цьому, судом першої інстанції вірно взято до уваги те, що зміст вищезгаданого рішення відповідача не містить жодної оцінки обґрунтувань викладених позивачем у скарзі. Даним рішенням лише повідомлено позивача, що підстав для перегляду постанови ВЛК Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталю) ДПСУ №2538 від 18.06.2025 не вбачається.
Тобто, ЦВЛК ДПСУ не виконала вимоги Закону України “Про звернення громадян” в частині об`єктивної і всебічної перевірки викладених у скарзі обставин незгоди з причинним зв`язком захворювань.
Щодо доводів апелянта про те, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, то колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 4 та п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Так, судом першої інстанції вірно зазначено, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Водночас, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити їх законність в межах дотримання процедури прийняття таких.
Враховуючи встановлені обставини справи та норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного та обгрунтованого висновку про те, що для належного захисту прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним рішення Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України, яке оформлене листом від №13.1//65 від 02.09.2025 у перегляді причинно-наслідкового зв`язку захворювань військовослужбовця ОСОБА_1 за результатами проходження Військово-лікарської комісії, викладеної у свідоцтві про хворобу №2538 від 18.06.2025 та зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду у даній справі.
Вищенаведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 16.04.2025 по справі №160/31586/23.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції у переглянутій частині рішення суду не спростовують, а зводяться до їх переоцінки та незгоди з ними, а отже є безпідставними.
Колегія суддів також враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог - позивач не оскаржує.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України – залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року в адміністративній справі №260/8198/25 за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | В. В. Гуляк
судді | | Н. В. Ільчишин
| | В. О. Кушнір