Справа № 761/7992/25
Провадження № 2/761/1762/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Мальцева Д.О.,
секретаря судового засідання: Журавльова М.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних збитків, трьох відсотків річних, а також моральної шкоди у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання,-
В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних збитків, трьох відсотків річних, а також моральної шкоди у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, відповідно до якої позивач просить: 
1.Стягнути з Головного управління Песійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 88215 (вісімдесят вісім тисяч двісті п`ятнадцять) грн. 60 коп. в якості сплати за інфляційні збитки за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2024 року, пов`язані з тривалим, більше 38 місяців, невиконанням Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 жовтня 2021 року по справі №640/14949/21. Зазначені грошові кошти стягнути з будь-якого розрахункового рахунку Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
2.Стягнути з Головного управління Песійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18122 (вісімнадцять тисяч сто двадцять дві) грн. 72 коп., в якості сплати трьох відсотків річних за період з 01 січея 2018 року по 31 грудня 2024 року, пов`язаних з тривалим, більше 38 місяців, невиконанням Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 жовтня 2021 року по справі №640/14949/21. Зазначені грошові кошти стягнути з будь-якого розрахункового рахунку Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
3.Стягнути з Головного управління Песійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 79753 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 74 коп. в якості сплати за моральну шкоду за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2024 року, пов`язану з тривалим, більше 38 місяців, невиконанням Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 жовтня 2021 року по справі №640/14949/21. Зазначені грошові кошти стягнути з будь-якого розрахункового рахунку Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
4.Стягнути з Головного управління Песійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі, яка кориспондує частині задоволених вимог в цьому позові.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 12 жовтня 2021 року Окружний адміністративний суд м. Києва ухвалив Рішення по справі №640/14949/21, яким частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, та яким зобов`язав Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві провести перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі довідки від 14.01.2021 року №222/4/167/239/16 про розмір грошового забезпечення, станом на 05 червня 2019 року, виданої Військово частиною НОМЕР_1 , з урахуванням раніше виплачених сум.
17 лютого 2023 року заявник отримала Лист Боржника за №4654-2514/К-02/8-2600/23, в якому той самостійно помісячно обраховував свою заборгованість перед Кредитором на підставі Рішення ОАСК від 12 жовтня 2021 року по справі №640/14949/21. За розрахунками самого Боржника станом на 17.02.2023 року його заборгованість становила 138107 (сто тридцять вісім тисяч сто сім) грн. 32 коп.
Разом з тим, станом на день подання вказаного позову заборгованість у сумі 138107 (сто тридцять вісім тисяч сто сім) грн. 32 коп. боржником так і не виплачена, тобто Рішення ОАСК від 12.10.2021 року по справі №640/14949/21 виконано боржником не в повному обсязі.
Таким чином, оскільки станом на день подання цього позову відповідач не перерахував позивачу вище зазначені грошові кошти в сумі 138107 (сто тридцять вісім тисяч сто сім) грн. 32 коп., позивач просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 88215,60 грн. в якості сплати за інфляційні збитки, 18122, 72 грн. в якості сплати трьох відсотків річних, 79753, 74 грн. в якості сплати за моральну шкоду за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2024 року, пов`язаних з тривалим, більше 38 місяців, невиконанням Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 жовтня 2021 року по справі №640/14949/21. Зазначені грошові кошти стягнути з будь-якого розрахункового рахунку Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
25.05.2025 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О.
26.02.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами позовного провадження в загальному порядку.
04.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладеними запереченнями проти неї. Представник відповідача зазначив, що на виконання рішень зазначених у позовній заяві Головним управлінням проведено перерахування пенсії ОСОБА_1 в порядку, встановленому судовим рішенням, та здійснено нарахування коштів та виплата заборгованості, обчисленої на виконання рішень суду, ухвалених на користь ОСОБА_1 буде здійснюватися в порядку черговості в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Крім того, зазначає, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої моральної шкоди та глибини її страждань, які були сприченені посадовами особами Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві та які є підставою для відшкодування моральної шкоди. Внаслідок чого, вважає необґрунтованими зобов`язання щодо виплати моральної шкоди.
16.04.2025 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.
19.05.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. закрито провадження в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди.
24.06.2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
До Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19.05.2025 року у цивільній справі №761/7992/25.
14.07.2025 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва від Київського апеляційного суду надійшов запит щодо витребування цивільної справи №761/7992/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення моральної шкоди.
09.10.2025 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Шевенківського районного суду м.Києва від 19 травня 2025 року залишено без змін.
05 грудня 2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва поновлено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового розгляду був повідомлений належним чином.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).
Суд, керуючись вимогами ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів.
Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч. 3, 4, 5ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:
а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.
б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).
в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як встановлено судом, 12 жовтня 2021 року Окружний адміністративний суд м. Києва ухвалив Рішення по справі №640/14949/21, яким частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, та яким зобов`язав Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві провести перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі довідки від 14.01.2021 року №222/4/167/239/16 про розмір грошового забезпечення, станом на 05 червня 2019 року, виданої Військово частиною НОМЕР_1 , з урахуванням раніше виплачених сум.
17 лютого 2023 року заявник отримала Лист Боржника за №4654-2514/К-02/8-2600/23, в якому той самостійно помісячно обраховував свою заборгованість перед Кредитором на підставі Рішення ОАСК від 12 жовтня 2021 року по справі №640/14949/21. За розрахунками самого Боржника станом на 17.02.2023 року його заборгованість становила 138107 (сто тридцять вісім тисяч сто сім) грн. 32 коп.
Однак як зазначає позивач, станом на день подання вказаного позову заборгованість у сумі 138107 (сто тридцять вісім тисяч сто сім) грн. 32 коп. відповідачем так і не виплачена, тобто Рішення ОАСК від 12.10.2021 року по справі №640/14949/21 виконано боржником не в повному обсязі, а тому у зв`язку з умисним невиконанням відповідачем рішення, суду протягом 38 місяців, відповідач в якості компенсації моральної шкоди, завданої позивачу, повинен сплатити на користь позивача 75% відсотків від розрахункової частини майнової ціни даного позову, тобто 79753 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 74 коп..
Пунктом 10-1 постанови Пленуму ВСУ визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.
Суд зазначає, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень можуть викликати негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Суд також наголошує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
У роз`ясненні п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
З огляду на вищевикладене, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяних йому відповідачем моральних страждань, характеру немайнових втрат, зокрема доказів, які б підтверджували тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем.
Крім того, позивач не зазначає якими конкретно діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, так як наявність рішення про перерахунок та виплату пенсії (індексації грошового забезпечення) не є єдиною й безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, чого позивачем не зроблено.
Враховуючи викладене, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних збитків, трьох відсотків річних, а також моральної шкоди у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: