ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/2451/26
381/2760/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря Омельчук С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Фастові Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2026 року позивач ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області шляхом списання з державного бюджету України на користь позивачки.
Позов обґрунтовує тим, що вона є особою з інвалідністю 3 групи, з числа потерпілих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та одержує пенсію по інвалідності в розмірі 6248,51 грн., що відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не відповідає чинному законодавству України та рішенням Конституційного суду України і Верховного Суду.
Враховуючи такі обставини, 03.03.2025 року позивачкою було подано заяву до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про перерахування та виплату їй пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком. 14.03.2025 відповідачем було відмовлено позивачці в перерахунку та виплаті пенсії передбаченої статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» щомісячно з урахуванням раніше виплачених коштів з 03 березня 2025 року.
Позивачка, вважаючи таку відмову відповідача незаконною, звернулася до суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року по справі №320/17082/25 було визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області викладену в листі від 14.03.2025 №1000-0501-8/34529 щодо нарахування та невиплати ОСОБА_1 державної (основної) пенсії по інвалідності у розмірі 6-ти (шести) мінімальних пенсій за віком, згідно вимог рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року №230/96-ВР.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2026 року по справі №320/17082/25 було залишено без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року. Таким чином, рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі №320/17082/25 набрало законної сили 23 березня 2026 року. 
Такі неправомірні дії відповідача негативно вплинули на стан здоров`я позивача, що виразилися у нервозності та стресі, душевних переживаннях, зміні нормального життя та побуту, які спричинили розлади здоров`я позивача, наслідком яких стали випадіння волосся, безсоння, дифузні зміни у роботі серця. Позивач зазнала приниження зі сторони відповідача, що супроводжувались відмовою в перерахунку пенсії їй, як особі з інвалідністю 3 групи з числа потерпілих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що в свою чергу призвело до недоотримання виплат.
Позивач зазначає, що протиправними діями відповідача, що полягали у відмові провести перерахунку її пенсії, їй заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях через порушення прав, неможливість реалізувати своє конституційне право на належний розмір пенсії. Крім того, моральна шкода полягає у душевних стражданнях через порушення звичайного способу його життя, адже їй довелося звертатися до суду з метою захисту своїх прав, витрачати особистий час, нерви та сили.
Тому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 300 000,00 грн.
Ухвалою суду від 06 травня 2026 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого провадження.
09.07.2026 до канцелярії суду від Головного управління пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, вякому вони просили в цивільному позові відмовити. Суд не бере до уваги даний відзив, оскільки він поданий з порушенням строків та не направлений іншій стороні, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України.
13.07.2026 адвокатом Меше О.П., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» направив відповідь на відзив, в якому зазначив, що позов по справі №381/2760/26 стосується стягнення моральної шкоди у зв`язку із тим, що 14.03.2025 року відповідач листом за вих. №1000-0501-8/34529 від 14.03.2025 відмовив позивачці в перерахунку та виплаті пенсії передбаченої статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» щомісячно з урахуванням раніше виплачених коштів з 03 березня 2025 року. Результатом неправомірних дії відповідача, будучи особою з інвалідністю 3 групи, з числа потерпілих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, втратила стале та нормальне життя та можливість вести повноцінне життя, оскільки позивач була змушена звертатися до суду України для захисту своїх прав, як єдиного способу захисту, що порушило її нормальний стан життя та побуту, що вказує на завдання позивачці моральної шкоди, яку вона оцінює в 300 000 грн.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи (а.с.19), з числа потерпілих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.20), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та одержує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Розмір пенсії ОСОБА_1 по інвалідності (3 група, з числа потерпілих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1) відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становить 6248 грн. 51 коп. (6077 грн. 69 коп. мінімальний розмір пенсії, 170 грн. 82 коп. додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам з інвалідністю ІІІ групи з числа потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи).
Не погоджуючись з даним розміром пенсії, позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахування та виплату їй пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком.
14.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом за вих. №1000-0501-8/34529 від 14.03.2025 року було відмовлено Позивачці в перерахунку та виплаті пенсії передбаченої статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» щомісячно з урахуванням раніше виплачених коштів з 03 березня 2025 року (а.с.11-12).
Позивачка вважаючи таку відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області незаконною, 03.03.2025 звернулася до Київського окружного адміністративного суду про визнання таких дій незаконними та зобов`язанням Відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року по справі №320/17082/25 було визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області викладену в листі від 14.03.2025 за №1000-0501-8/34529 щодо нарахування та невиплати ОСОБА_1 державної (основної) пенсії по інвалідності у розмірі 6-ти (шести) мінімальних пенсій за віком, згідно вимог рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року №230/96-ВР. 
Також, зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної (основної) пенсії по інвалідності у розмірі 6-ти (шести) мінімальних пенсій за віком відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р (ІІ)2021 та до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року №230/96-ВР, з 03.03.2025 року, з урахуванням вже виплачених сум (а.с.26-30).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2026 року по справі №320/17082/25 було залишено без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року (а.с.21-25).
Вказане рішення суду набрало законної сили 23.03.2026.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ст.16 ЦК України).
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди (постанову Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 686/21800/21).
Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
У даній справі, позивачка обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що їй завдано моральну шкоду неправомірними діями Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, які негативно вплинули на стан здоров`я позивачки. Позивачка зазнала приниження зі сторони відповідача, що супроводжувались відмовою в перерахунку пенсії, що в свою чергу призвело до недоотримання виплат. Недоотримання пенсії вплинуло на негативно на позивача, оскільки вона не могла купувати собі необхідні продукти харчування та одяг, покращувати свій побут та фінансове становище.
Результатом неправомірних дії відповідача, будучи особою з інвалідністю 3 групи, з числа потерпілих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, втратила стале та нормальне життя та можливість вести повноцінне життя, оскільки Позивач була змушена звертатися до суду України для захисту своїх прав, як єдиного способу захисту, що порушило її нормальний стан життя та побуту. Позивач змушена нервувати, читаючи відмови та процесуальні документи Відповідача, які були спрямовані на відкрите приниження Позивача, її честі та гідності, оскільки Відповідач, який має виплачувати пенсію позивачу, заперечував таку пенсію, а тому вона була змушена витрачати свій вільний час та кошти на захист порушеного права, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом про оскарження бездіяльності відповідача та участю в судових засіданнях.
Факт протиправних дій відповідача встановлено судовим рішенням.
Ураховуючи фактичні обставини справи, зокрема, наявність рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 у справі №320/17082, яким визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові згідно листа від 14.03.2025 за №1000-0501-8/34529 щодо нарахування та невиплати ОСОБА_1 державної (основної) пенсії по інвалідності у розмірі 6-ти (шести) мінімальних пенсій за віком, згідно вимог рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року №230/96-ВР, суд вважає, що позивачці завдана моральна шкода і вона має право на грошове відшкодування моральної шкоди. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2026 року по справі №320/17082/25 було залишено без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року.
Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа "Науменко проти України")
Порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечать їх головним конституційним обов`язкам, відтак, викликає у позивачки негативні емоції. 
З огляду на протиправну відмову Пенсійного фонду України у Київській області, позивачка була змушена оскаржувати дії та бездіяльність цього органу в порядку адміністративного судочинства. Вказані звернення та очікування позитивного рішення на свою користь тривали з березня 2025 року (звернення із заявою до відповідача) по березень 2026 року (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № №320/17082/25), протягом року вона була змушена витрачати свої зусилля, відчувати безпорадність та пригніченість від дій державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.
Наведене є достатніми доказами того, що позивачу завдано моральної шкоди, а моральна шкода не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення.
Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
З врахуванням характеру та обсягу моральних страждань позивачки, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 3000 гривень що, на думку суду, відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. А тому вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.
Зазначене відповідає висновкам, яких дійшов Верховний Суд у постановах Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 265/6121/18, від 27 травня 2020 року у справі № 554/8204/16-ц.
Судові витрати залишаються за державою.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 23, 1173, 1174, 1167 ЦК України, нормами Конституції України, практикою ЄСПЛ, висновками Верховного Суду у постановах Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 265/6121/18, від 27 травня 2020 року у справі № 554/8204/16-ц, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, код ЄДРПОУ 22933548, юридична адреса: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути на користь громадянки України ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: 22933548), шляхом списання з Державного Бюджету України на користь громадянки України ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) моральної шкоди у розмірі 3000(три тисячі) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Леся КОВАЛЕВСЬКА