Справа № 375/2943/25
Провадження № 2-др/375/16/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого – судді Смик М.М., 
за участю секретаря судового засідання Киричок В.В., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
представник позивача – адвокат Капустін В.В., 
відповідач – ОСОБА_2 , 
представник відповідача – адвокат Кокойко М.І. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області заяву представника позивача – адвоката Капустіна Віталія Володимировича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 19 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 10 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області 5 березня 2026 року суд повернувся до стадії підготовчого провадження у даній справі; замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 29 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 8 липня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задоволено. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку загальною площею 112,2 кв.м з господарськими спорудами (два сараї, літня кухня, погріб та гараж), що на АДРЕСА_1 , та на частку земельної ділянки площею 0,07 га (кадастровий номер 3223755100:01:027:0026), яка розташована на АДРЕСА_1 . 
Залишено за ОСОБА_2 право власності на частку житлового будинку загальною площею 112,2 кв.м з господарськими спорудами (два сараї, літня кухня, погріб та гараж), що на АДРЕСА_1 , та на частку земельної ділянки площею 0,07 га (кадастровий номер 3223755100:01:027:0026), яка розташована на АДРЕСА_1 .
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 12 003,64 грн. 
13 липня 2026 року представника позивача – адвокат Капустін В.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив ухвалити додаткове рішення у даній справі та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 600 грн. До заяви приєднано договір про надання правничої допомоги від 22 вересня 2025 року № 471, укладений адвокатом Капустіними В.В. та ОСОБА_1 ; додаток до договору про надання правничої допомоги № 471 від 22 вересня 2025 року; детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про надання правничої допомоги від 22 вересня 2025 року № 471; акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 22 вересня 2025 року № 471 від 11 липня 2026 року та копія квитанції до прибуткового касового ордера № 12. 
Заяву представник позивача – адвокат Капустін В.В. мотивував тим, що в провадженні Рокитнянського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 375/2943/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
22 вересня 2025 року між ОСОБА_1 та ним як адвокатом укладено договір про надання правничої допомоги № 471, відповідно до якого, сторони дійшли згоди щодо вартості надання послуг адвоката, залежно від їх видів. Для надання професійної правничої допомоги, ним було надано консультацію та складено позовну заяву.
Також, оскільки, в межах надання правничої допомоги передбачалась його участь у судовому процесі, в позові одразу було зроблено заяву про те, що обґрунтування понесених судових витрат та належні докази цьому будуть подані додатково, у строки, передбачені частиною 8 статті141 ЦПК України. 
Отже, для надання професійної правничої допомоги після пред`явлення позовної заяви, він взяв участь у шести судових засіданнях. 
8 липня 2026 року за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , Рокитнянським районним судом Київської області ухвалено рішення про її задоволення та здійснено розподіл судових витрат ОСОБА_1 зі сплати судового збору в розмірі 12 003,64 грн.
Проте витрати позивача на професійну правничу допомогу залишились не розподіленими.
У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Посилаючись на зазначене, представник позивача – адвокат Капустін В.В. просив долучити до матеріалів справи № 375/2943/25 докази, що підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 600 грн, в зв`язку з розглядом справи №375/2943/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя; ухвалити додаткове рішення у справі № 375/2943/25, яким вирішити питання про розподіл судових витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в сумі 18 600 грн, а також просив здійснити розгляд заяви про долучення доказів на підтвердження розміру судових витрат та ухвалення додаткового судового рішення у справі № 375/2943/25 за відсутності позивача та її представника.
Заява про ухвалення додаткового рішення передана судді 21 липня 2026 року. 
У липні 2026 року представник відповідача – адвокат Кокойко М.І. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому просив у задоволенні заяви адвоката Капустіна В.В. про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 375/2943/25 відмовити.
Клопотання обґрунтовував тим, що статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
За таких обставин, беручи до уваги час на підготовку матеріалів для подання позовної заяви; незначну складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі; на переконання відповідача, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату правничої допомоги, не є співмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсягом наданих адвокатом послуг, що свідчить про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у заявленій позивачем сумі.
Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу. 
У судовому засіданні представник відповідача – адвокат Кокойко М.І., який приймав участь в режимі відеоконференції, заперечував щодо заяви про ухвалення додаткового рішення у даній справі та просив ухвалити законне і справедливе рішення. 
Вивчивши заяву про ухвалення додаткового рішення, вислухавши думку учасників справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення та ухвалення додаткового рішення. 
Частиною 1 статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
Матеріалами справи підтверджено, що 22 вересня 2025 року між адвокатом Капустіним В.В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги № 471. 
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 12 Борсученко В.В. за надання професійної правничої допомоги сплатила адвокату Капустіну В.В. 18 600 грн. 
З детального опису робіт (надання послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про надання правничої допомоги від 22 вересня 2025 року № 471 вбачається, що адвокатом Капустіним В.В. надані такі послуги: 
-22 вересня 2025 року консультація з вивченням документів, вартість надання послуги – 500 грн;
-1 грудня 2025 року складання позовної заяви у суді першої інстанції, вартість такої послуги – 2 000 грн;
-10 лютого 2026 року складання клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та представника позивача, вартість послуги – 500 грн;
-5 березня 2026 року участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, вартість послуги – 2 600 грн;
-25 березня 2026 року участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, вартість послуги – 2 600 грн; 
-29 квітня 2026 року участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, вартість послуги – 2 600 грн;
-27 травня 2026 року участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, вартість послуги – 2 600 грн;
-4 червня 2026 року участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, вартість послуги – 2 600 грн;
-8 липня 2026 року участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, вартість послуги – 2 600 грн. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).
У пунктах 179, 180 постанови від 5 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження №12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України (схожі положення містяться у статті 141 ЦПК України), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничою допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Враховуючи характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Капустіним В.В. послуг, їх дійсність та необхідність, заперечення відповідача та його представника, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір професійної правничої допомоги в цій справі до 15 000 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності та необхідності вчинення певних процесуальних дій. 
Необхідно зазначити, що заявником дотримано строк і порядок подання доказів про розмір витрат, визначених частиною восьмою статті 141 ЦПК України. 
Питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, під час розгляду справи в суді не вирішено і про їх розподіл заявлено до закінчення судових дебатів, а відповідні докази подано протягом 5 днів після ухвалення судового рішення.
Враховуючи викладене, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
Керуючись статтями 259, 260-261, 268, 270, 354, 452 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача – адвоката Капустіна Віталія Володимировича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – задовольнити частково.
Ухвалити у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – додаткове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч гривень) грн. 
Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відомості про учасників справи: 
Позивач – ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30 березня 2011 року зареєстрований на АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . 
Текст додаткового рішення складено 15 вересня 2026 року. 

Суддя Марина СМИК