Справа № 489/6664/26 
Провадження № 1-кп/489/740/26

Інгульський районний суд міста Миколаєва
Вирок
іменем України
22 липня 2026 року місто Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №22025150000000097 від 31.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Первомайське Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та зі слів проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 194 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,
встановив:
Відповідно до обвинувального акту - не пізніше 02.02.2025 (більш точний не встановлено) особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи на території м. Миколаєва (більш точне місце не встановлено), використовуючи належний йому мобільний телефон «Samsung Galaxy А3», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , із сім-карткою оператора мобільного зв`язку з номером « НОМЕР_4 », та мобільний телефон свого знайомого ОСОБА_3 , марки «Samsung SM-G316H», ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , серійний номер НОМЕР_7 , із сім-карткою оператора мобільного зв`язку з номером « НОМЕР_8 », та використовуючи встановлений на вказані телефони обліковий запис в месенджері «Телеграм», з ім`ям « ОСОБА_6 », зареєстрований за абонентським номером НОМЕР_9 , розпочав листування з іншим користувачем месенджеру «Телеграм» з ім`ям « ОСОБА_7 » (нікнейм « ОСОБА_8 », інших даних не встановлено).
В ході листування користувач месенджеру «Телеграм» з ім`ям « ОСОБА_7 » (нікнейм « ОСОБА_8 ») направив особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, текстові повідомлення, в яких запропонував здійснити підпали різних об`єктів, у тому числі релейних шаф та трансформаторних підстанцій, належних АТ «Укрзалізниця», які мають важливе народногосподарське, оборонне та стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а також зазначив орієнтовні суми грошових коштів у вигляді оплати за виконання цих підпалів. На вказану пропозицію особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, погодилася.
Далі, не пізніше 25.03.2025 (більш точний час не встановлено) особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, запропонував ОСОБА_3 за грошову винагороду прийняти участь у підпалах чужого майна, не повідомивши останньому про свій дійсний злочинний умисел, направлений на вчинення у такий спосіб диверсії.
В подальшому, у вечірній час доби 25.03.2025 (більш точний час не встановлено) особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_3 , який не був обізнаний, що злочинний умисел вказаної особи, направлений на вчинення диверсії, прибули до АЗС «Шельф» по вул. 12-а Поздовжня, 49-Б, м. Миколаєва, де придбали 2 літри паливно-мастильного матеріалу, який набрали у п`ятилітрову полімерну пляшку.
Далі, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_3 , слідуючи по вул. 12-а Поздовжня у м. Миколаєві, дійшли до вул. Новозаводської, а саме: до залізничного переїзду (так званого поселення «Горького»), від якого повернули праворуч та, йдучи по залізничним коліям в напрямку просп. Богоявленського, не пізніше 21:35 год прибули до релейної шафи АТ «Укрзалізниця», розташованої в Інгульському районі м. Миколаєва за географічними координатами 46.929175, 32.053262.
Перебуваючи біля вказаної релейної шафи, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, облила її паливно-мастильним матеріалом та підпалила. При цьому, ОСОБА_3 , перебуваючи поряд з місцем підпалу, використовуючи відеокамеру належного йому мобільного телефону «Samsung SM-G316H», серійний номер НОМЕР_7 , здійснював відеофіксацію процесу горіння релейної шафи.
Після того, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, сховала залишки паливно-мастильної речовини неподалік від зазначеної релейної шафи та разом з ОСОБА_3 попрямували по залізничним коліям в бік просп. Богоявленського. Йдучи вказаним маршрутом, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, взяла мобільний телефон ОСОБА_3 марки «Samsung SM-G316H», серійний номер НОМЕР_7 , та з метою підтвердження виконання поставленого їй завдання, використовуючи акаунт у месенджері «Телеграм» з нікнеймом « ОСОБА_6 », надіслала виготовлений ОСОБА_3 відеозапис невстановленому користувачу цього месенджеру з нікнеймом « ОСОБА_7 » (ім`я користувача « ОСОБА_9 »).
При цьому, для отримання грошових коштів за виконання поставленого завдання особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, надала користувачу месенджеру «Телеграм» з нікнеймом « ОСОБА_7 » (ім`я користувача « ОСОБА_9 ») реквізити банківської картки АТ «А-Банк» з номером НОМЕР_10 , належної ОСОБА_3 .
Далі, о 22:57 год за виконання поставленого особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, завдання з підпалу релейної шафи на вказану банківську картку ОСОБА_3 невстановленою особою перераховано грошові кошти в сумі 4 100 грн, частину з яких ОСОБА_3 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, зняли о 22:58 год з банкомату АТ КБ «ПриватБанк», розташованого на перехресті просп. Богоявленського та вул. Космонавтів, та розділили між собою.
Разом з тим, за інформацією АТ «Укрзалізниця» у результаті підпалу вказаної релейної шафи матеріальної шкоди фактично не було завдано, оскільки було пошкоджено лише лакофарбове покриття шафи, що не вплинуло на її роботу.
Таким чином, ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав необхідними для пошкодження майна шляхом підпалу, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тим самим вчинив закінчений замах на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу.
Крім того, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження,продовжуючи свої злочинні дії, направленні на пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та ОСОБА_3 , переслідуючи мету отримання грошової винагороди за прийняття участі у підпалі чужого майна, в першій половині дня 26.03.2025 (більш точний час не встановлено) прибули до релейної шафи АТ «Укрзалізниця», розташованої в Інгульському районі м. Миколаєва за географічними координатами 46.930966, 32.055551, де особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження,використовуючи залишки паливно-мастильної речовини, придбаної 25.03.2025 на АЗС «Шельф» по вул. 12-а Поздовжня, 49-Б, м. Миколаєва, облила нею релейну шафу та підпалила її.
Під час горіння релейної шафи ОСОБА_3 , використовуючи відеокамеру належного йому мобільного телефону «Samsung SM-G316H», серійний номер НОМЕР_7 , здійснював відеофіксацію процесу її горіння.
Після здійснення підпалу особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, взяла мобільний телефон ОСОБА_3 марки «Samsung SM-G316H», серійний номер НОМЕР_7 , та з метою підтвердження виконання поставленого їй завдання, використовуючи акаунт у месенджері «Телеграм» з нікнеймом « ОСОБА_6 », надіслала виготовлений ОСОБА_3 відеозапис невстановленому користувачу цього месенджеру з нікнеймом « ОСОБА_7 » (ім`я користувача « ОСОБА_9 »).
При цьому, для отримання грошових коштів за виконання поставленого завдання особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, надала користувачу месенджеру «Телеграм» з нікнеймом « ОСОБА_7 » (ім`я користувача « ОСОБА_9 ») реквізити банківської картки АТ «А-Банк» з номером НОМЕР_10 , належної ОСОБА_3 .
Далі, о 16:32 год 26.03.2025 за виконання поставленого завдання з підпалу релейної шафи на вказану банківську картку ОСОБА_3 невстановленою особою перераховано грошові кошти в сумі 4 100 грн, частину з яких ОСОБА_3 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, зняли о 22:14 год з банкомату АТ КБ «ПриватБанк», розташованого на перехресті просп. Богоявленського та вул. Космонавтів, та розділили між собою.
Разом з тим, за інформацією АТ «Укрзалізниця» у результаті підпалу вказаної релейної шафи матеріальної шкоди фактично не завдано, оскільки було пошкоджено лише лакофарбове покриття шафи, що не вплинуло на її роботу.
Таким чином, ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав необхідними для пошкодження майна шляхом підпалу, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тим самим вчинив закінчений замах на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу.
Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив закінчений замах на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, тим самим скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 194 КК України.
22.07.2026між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.
Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 194 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначених діяннях. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, у виді трьох років позбавлення волі зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, вважається раніше не судимим, а також ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та незаподіяння в результаті їх скоєння матеріальної шкоди потерпілому. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Крім того, сторони дійшли згоди щодо необхідності застосування спеціальної конфіскації до належного ОСОБА_3 мобільного телефону «Samsung SM-G316H», ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , як засобу вчинення кримінальних правопорушень.
Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та призначення погодженого сторонами угоди покарання, а також застосування спеціальної конфіскації. При цьому, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, зазначив про своє щире каяття, засудив свої дії та запевнив суд у неприпустимості вчинення нових кримінальних правопорушень.
Потерпілий надав письмову згоду на укладення між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості та призначення останньому узгодженого сторонами угоди покарання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 194 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 22.07.2026 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.
Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінальних правопорушень, також враховує особу обвинуваченого, який вважається раніше не судимим, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, характеризується посередньо, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення однорічного іспитового строку для його виправлення.
Цивільний позов до обвинуваченого не заявлявся.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, застосувавши узгоджену сторонами угоди спеціальну конфіскацію на підставі статей 96-1, 96-2 КК України до належного ОСОБА_3 мобільного телефону як засобу вчинення кримінальних правопорушень.
Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. 
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 15.04.2025 у справі № 490/2381/25, на мобільний телефон «Samsung SM-G316H», ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 - підлягають скасуванню.
Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому останній підлягає негайному звільненню з-під варти на підставі ч. 1 ст. 377 КПК України та застосований відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно скасувати.
Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд
ухвалив:
Затвердити угоду від 22.07.2026 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 194 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 22.07.2026.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 377 КПК України, у зв`язку зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробовуванням - звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно після проголошення вироку.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 09.04.2025 до 22.07.2026 включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
На підставі статей 96-1, 96-2 КК України, застосувати спеціальну конфіскацію до мобільного телефону «Samsung SM-G316H», ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 - примусово безоплатно вилучивши його у власність держави як засіб вчинення кримінальних правопорушень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 3788 (три тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн 45 копійок.
Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 15.04.2025 у справі № 490/2381/25, на мобільний телефон «Samsung SM-G316H», ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 - скасувати.
Застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Судді ОСОБА_1 
ОСОБА_10 
ОСОБА_11