ЛЕТИЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Єдиний унікальний номер судової справи №678/627/26
Номер провадження №2-678-390/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року          селище Летичів 

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі: 
головуючого - судді      Ходоровського І.Б., 
за участю секретаря судового засідання   Козка Л.М., 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, в залі суду в селищі Летичів, у відсутність учасників справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, за наявними у справі матеріалами, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, 

ВСТАНОВИВ: 

ОПИСОВА ЧАСТИНА 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 

1. 22 квітня 2026 року до суду надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 за змістом якої ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько по батьківській лінії - ОСОБА_2 . 
На момент смерті ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 .
Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 3,54 в умовних кадастрових гектарах, що підтвержується сертифікатом серії ХМ №0249577.
За життя ОСОБА_2 заповіту не залишав, тому в силу ст. 1265 ЦК України позивач ОСОБА_1 являється спадкоємцем майна померлого, як спадкоємець п`ятої черги за законом, оскільки є його племінницею по батьківській лінії, родичів ближчого ступеня споріднення у померлого немає. 
05 листопада 2025 року ОСОБА_1 з метою оформлення спадкових справ після смерті дядька ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Лазаренко А.П., проте нотаріусом її письмово повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку її прийняття, а також через відсутність документально підтвердженого факту родинних відносин (те, що померлий є її рідним дядьком).
11 лютого 2026 року рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області у справі №678/1830/25, яке набрало законної сили 13 березня 2026 року, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною племінницею ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю три місяці з моменту набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини. 
15 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Барановського С.Ф. та подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . 
Позивач зазначає, що вона реалізувала своє право на прийняття спадщини у межах додаткового строку, визначеного судом, подавши відповідну заяву нотаріусу у встановлений термін. 
15 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Гайдамаки О.В. для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_2 , однак їй роз`яснено, що під час видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус зобов`язаний перевірити належним чином зареєстровані права спадкодавця на майно. Видача свідоцтва щодо майна, яке підлягає державній реєстрації, здійснюється за умови подання правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на відповідне майно. У зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на земельну частку (пай) їй відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії. 
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що 16 листопада 1995 року був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №19, яким Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» с. Голосків Летичівського району Хмельницької області передано у колективну власність 3210,60 гектарів земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Додатком №1 до зазначеного акту наводився перелік громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства і померлий ОСОБА_2 був внесений під №11. 
Згідно з книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» с. Голосків Летичівського району Хмельницької області ОСОБА_2 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0249577 на підставі розпорядження Летичівської райдержадміністрації від 12 грудня 1996 року №391, сертифікат було зареєстровано 18 грудня 1996 року за №688.
На даний час вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений про що зроблено оголошення в газеті. 
ОСОБА_2 набув право на земельну частку (пай), оскільки на момент видачі Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» с. Голосків Летичівського району Хмельницької області Державного акта на право колективної власності на землю він був пенсіонером, який раніше працював у зазначеному підприємстві, залишався його членом та був включений до списку осіб, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю. 
Право на земельну частку (пай), набуте ОСОБА_2 , увійшло до складу спадщини після його смерті. 
Згідно відомостей Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 03 листопада 2025 року розмір земельної частки (паю) по Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» с. Голосків Летичівського району Хмельницької області становить 3,54 в умовних кадастрових гектарах. 
Враховуючи зазначене, позивач просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 , право на вказану земельну частку (пай), як спадкове майно після смерті дядька ОСОБА_2 . 

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 

2. 22 квітня 2026 року до суду надійшла вказана позовна заява. 
3. 24 квітня 2026 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. 
4. 01 червня 2026 року від приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Гайдамаки О.В. надійшла копія спадкової справи, заведена після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

5. 13 травня 2026 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. 
6. 10 червня 2026 року до суду надійшла заява представника відповідача - Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Герасімової М.В. про розгляд справи у їх відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 

ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 

7. Як зазначено у ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 
8. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1). Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2).
У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За приписами ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
В силу ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
У ч. 1 ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5). 
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3). 
9. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗК України 1990 року земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗК України 1990 року землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.
В силу ст. 5 ЗК України 1990 року суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (ч. 2). Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу (ч. 9). 
Законодавець у ст. 22 ЗК України 1990 року визначив, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч. 1). Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ч. 2). 
Як зазначено у ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1). Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2). Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (ч. 3).
10. У Законі України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування (ч. 1 ст. 1). Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (ч. 1 ст. 5). Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства (ч. 2 ст. 9).
11. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (п. 1). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (п. 2). Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5).
12. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності, зокрема, таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
13. У ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вказано, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай) (абз. 1-4). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (абз. 6). 
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. 
14. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року (абз. 2 п. 1). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай) (п. 11). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абз. 2, 3 п. 23).
15. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року роз`яснено, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 23). 
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України) (абз. 1 п. 24). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі, й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (абз. 2 п. 24). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність (абз. 3 п. 24). 
16. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 
У ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 
17. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. 
У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом

V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

18. Так, у підготовчому провадженні представник відповідача - Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Герасімова М.В. подала суду заяву згідно якої позовні вимоги позивача ОСОБА_1 визнає і не заперечує проти їх задоволення. 
19. Отже, відповідач позовні вимоги визнає, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 
20. Відповідач жодним чином не оспорює фактичні обставини у справі, не ставить під сумнів право позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом п`ятої черги, успадкувати після смерті спадкодавця (дядька) ОСОБА_2 спадкове майно - право на земельну частку (пай). 
21. Позивач ОСОБА_1 не може в позасудовому порядку оформити право на спадкове майно - земельну частку (пай), оскільки їй у цьому відмовила нотаріус. 
22. Наведені позивачем у позовній заяві обставини підтверджуються поданими нею доказами і матеріалами спадкової справи. 
23. У зв`язку з тим, що представник відповідача в підготовчому провадженні позовні вимоги визнала повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог в повному обсязі. 

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

24. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, тому позов є обґрунтованим. 

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 19, 23, 42-43, 48-49, 76-83, 89, 128, 141, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 351-355 ЦПК України,

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

УХВАЛИВ:

Прийняти визнання позову відповідачем Меджибізькою селищною радою Хмельницького району Хмельницької області. 
Позов задовольнити. 
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) розміром 3,54 в умовних кадастрових гектарах із земель, що перебували у колективній власності колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Голосків Летичівського району Хмельницької області, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка належала йому на підставі втраченого Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0249577, який зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів 18 грудня 1996 року за №688.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 10 червня 2026 року. 

УЧАСНИКИ СПРАВИ: 

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Республіки Молдова, зареєстрована по АДРЕСА_2 , тимчасово проживає: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , електронна пошта і електронний кабінет - відсутні. 

ВІДПОВІДАЧ: Меджибізька селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, місцезнаходження: вул. Святотроїцька, 5 селище Меджибіж Меджибізької територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, поштовий індекс 31530, код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04404556, електронна пошта: sr@medzhybizka-gromada.gov.ua, наявний електронний кабінет. 

Суддя      підпис     Ходоровський І.Б.

Суддя            Ходоровський І.Б.