ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1303/26 | Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/413/26 Категорія: 311000000 | Щербак О. В.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Новіков О. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач | Новіков О. М.,
судді | Сіренко Ю.В., Фетісова Т. Л.,

секретар Костенко А.І., 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенка Владислава Івановича на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 24 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної ради, Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -
в с т а н о в и в :

19 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив:
- скасувати розпорядження голови Черкаської обласної ради від 25 лютого 2026 року № 52-р про звільнення ОСОБА_1 з посади виконувача обов`язків директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 26 лютого 2026 року ;
- поновити ОСОБА_1 на роботі з 27 лютого 2026 року;
- стягнути з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 лютого 2026 року по день постановлення судом рішення, із розрахунку по 1 952,21 грн. за кожен робочий день, що на день звернення до суду становило 31 235,36 грн.;
- стягнути з Черкаської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працював на посаді директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату за контрактом від 09 грудня 2022 року, укладеним з Черкаською обласною радою, у період з 09 грудня 2022 року по 09 грудня 2024 року. 
У зв`язку з не проведенням конкурсу на посаду директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Розпорядженням голови Черкаської обласної ради від 02 грудня 2024 року № 364-р він був призначений виконувачем обов`язків директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату. За час роботи виконувача обов`язків директора заохочувався, зокрема, премією згідно з наказом Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації від 23 грудня 2025 року №83-нк, а також мав позитивні відгуки у засобах масової інформації (Газета «Калиновй край» № 8(47) від 20 лютого 2026 року). 
Розпорядженням голови Черкаської обласної ради від 25 лютого 2026 року № 52-р ОСОБА_1 був безпідставно звільнений з посади виконувача обов`язків директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 26 лютого 2026 року. Формальною підставою для звільнення у цьому розпорядженні зазначено пункт 2 частини 1 статті 36 КЗпП України закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. З розпорядженням ознайомлений 26 лютого 2026 року.
Позивач вказав, що, згідно із змістом положення про розподіл повноважень щодо управління суб`єктами та об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Черкаської області, затвердженим Додатком до рішення обласної ради від 16 грудня 2016 року № 10-18/VII, керівники призначаються за конкурсом. Таким чином, розпорядженням від 02 грудня 2024 року ОСОБА_1 було призначено виконувачем обов`язків керівника (директора) до призначення керівника у визначеному порядку - за конкурсом. Тобто, з ОСОБА_1 було укладено строковий трудовий договір до призначення керівника (директора) у визначеному порядку, за конкурсом. 
Позивач зазначив, що фраза у розпорядженні від 02 грудня 2024 року № 364-р про призначення ОСОБА_1 «до видання розпорядження про звільнення» не є такою, що вказує на подію, яка є підставою для закінчення строку вказаного трудового договору. Розпорядження про звільнення не може бути само по собі подією, з якою пов`язується настання закінчення строку трудового договору. Спочатку має настати подія (призначення керівника за конкурсом), яка є закінченням строку трудового договору, а потім лише може бути видано розпорядження про звільнення. Не може підстава для звільнення виникати після розпорядження про звільнення, будучи одночасно його підставою.
Вважає, що Розпорядження голови Черкаської обласної ради від 25 лютого 2026 року № 52-р про його звільнення з посади виконувача обов`язків директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату є протиправним, оскільки згідно із змістом Положенням про розподіл повноважень щодо управління суб`єктами та об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Черкаської області, затвердженим Додатком до рішення обласної ради від 16 грудня 2016 року № 10-18/VII керівники призначаються за конкурсом. Керівника (директора) закладу у визначеному порядку (за конкурсом) не було призначено і конкурс взагалі не проводився.
Позивачем наведено розрахунок суми, яка підлягає виплаті за час вимушеного прогулу.
Крім того, вказано, що незаконне звільнення сприймалось позивачем як глибоке приниження честі та гідності, а також ділової репутації, яке зумовило заподіяння моральної шкоди, яка перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з незаконними діями і рішенням Черкаської обласної ради.
Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 24 квітня 2026 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що трудові відносини з працівником, на якого покладено виконання обов`язків керівника підприємства за вакантною посадою керівника такого підприємства, мають характер строкових. Рішення про покладення виконання обов`язків за вакантною посадою керівника підприємства ухвалюється власником юридичної особи, що є його дискреційними повноваженнями та має тимчасовий характер.
Рішення Черкаської обласної ради № 10-18/VІІ «Про управління суб`єктами та об`єктами спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Черкаської області не містить застережень, що призначення виконуючим обов`язки можливе лише однієї особи і її призначення має тривати виключно до призначення керівника у визначеному порядку, тому суд дійшов висновку, що позивач був звільнений у зв`язку з закінченням строкового трудового договору відповідно до вимог законодавства, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного розпорядження та поновлення позивача на роботі.
Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі, тому в їх задоволенні також було відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Іващенко В. І. просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час розгляду справи судом не враховано, що строковим трудовим договором укладеним між сторонами обумовлювалось необхідністю управління комунальною установою через відсутність можливості призначити керівника у встановленому порядку за конкурсом. Обставини, через які виникла необхідність у строковому договорі ніяким чином не обмежували строк виконання обов`язків, крім обрання на цю посаду керівника. Оскільки конкурс на призначення керівника установи не проводився і керівник не обирався, тому ОСОБА_1 незаконно звільнено з посади виконуючого обов`язки керівника і його вимоги про визнання відповідного розпорядження незаконним та поновлення на вказаній посаді є законними та підлягають до задоволення разом зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки незаконними діями відповідачів щодо звільнення, позивачу було завдано моральну шкоду, тому вимоги про її стягнення також підлягають до задоволення.
Черкаською обласною радою та Мокрокалигірським психоневрологічним інтернатом подані відзиви на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доводи сторін в судовому засіданні, дослідивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи судом встановлено, що, відповідно до рішення Черкаської обласної ради від 02 грудня 2022 року № 15-6/VIII, ОСОБА_1 призначено на посаду директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 09 грудня 2022 року шляхом укладення з ним контракту строком на два роки за результатами конкурсу.
09 грудня 2022 року між Черкаською обласною радою та ОСОБА_1 укладено Контракт з керівником закладу спільної власності територіальних сіл, селищ, міст Черкаської області, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату строком на два роки з 09 грудня 2022 року по 09 грудня 2024 року ( включно).
Згідно із розпорядженням голови Черкаської обласної ради від 25 листопада 2024 року № 349-р ОСОБА_1 звільнено з посади директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату 09 грудня 2024 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, згідно з пунктом 2 частини першої ст. 36 КЗпП України. 
Відповідно до Розпорядження голови Черкаської обласної ради № 364-р від 02 грудня 2024 року «Про призначення виконувачем обов`язків директора Івана Мартиненка», ОСОБА_1 призначено виконувачем обов`язків директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2024 року на строк до видання розпорядження голови обласної ради про звільнення його від виконання обов`язків директора закладу (а.с. 16).
Відповідно до наказу Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації № 83-нк від 23 грудня 2025 року «Про преміювання керівників установ соціального захисту населення», ОСОБА_1 в.о. директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату за підсумками роботи у грудні 2025 року було премійовано.
У газеті «Калиновй край» № 8(47) від 20 лютого 2026 року розміщене інтерв`ю ОСОБА_1 .
Відповідно до розпорядження першого заступника голови Черкаської обласної ради №52-р «Про звільнення ОСОБА_1 від 25 лютого 2026 року, виконувача обов`язків директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, звільнено 26 лютого 2026 року згідно пункту 2 частини першої ст. 36 КЗпП України ( а.с. 20).
Відповідно до виписок з особового рахунку за грудень, заробітна плата ОСОБА_1 склала 36 419,05 грн, за січень - 51 430,33 грн.
Такими є встановлені фактичні обставини справи, які мають наступне правове регулювання.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).
У частині 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи (стаття 23 КЗпП України).
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавством.
При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. У нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку.
Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.
Частиною 3 ст. 40 КЗпП України встановлена заборона звільнення працівника з роботи в період тимчасової непрацездатності лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), проте зазначена заборона не поширюється на звільнення працівника за підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 зазначеного Кодексу.
Рішення про покладення виконання обов`язків за вакантною посадою керівника підприємства ухвалюється власником юридичної особи, має тимчасовий характер, оплата праці такого працівника визначається у відповідному рішенні (наказі, рішенні загальних зборів) або відповідно до посадового окладу, який передбачений локальними актами.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 травня 2024 року у справі № 366/3222/21, факт настання події (обставини), з якою пов`язано закінчення строку дії трудового договору згідно з наказом, якщо вона не визначена конкретною датою, підлягає встановленню на підставі наказу про призначення такого в. о. керівника. Особа, яка тимчасово виконує обов`язки керівника підприємства за вакантною посадою, тобто «виконувач обов`язків директора підприємства» як і особа, яка на постійній основі обіймає посаду керівника підприємства, тобто «директор (генеральний директор) підприємства» підпадають під загальне поняття «керівник підприємства». Вказавши на строковість відносин підприємства з працівником, на якого покладено виконання обов`язків керівника підприємства за вакантною посадою, та виснувавши про необхідність встановлення строку дії трудового договору на підставі змісту наказу про призначення такого виконувача обов`язків керівника, Велика Палата Верховного Суду розтлумачила, що умови наказу - «до призначення керівника в установленому законодавством порядку» потрібно розуміти у широкому сенсі, а саме як до призначення керівника за результатами проведеного конкурсу шляхом укладення з ним контракту, так і до призначення іншої особи, на яку покладається виконання обов`язків керівника (генерального директора) підприємства шляхом видачі відповідного наказу органом управління. 
Розглядаючи спір, суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам справи та дійшов обґрунтованих висновків про те, що у даній справі виконання обов`язків керівника юридичної особи було тимчасовим виконанням обов`язків за вакантною посадою, так як із змісту контракту від 09 грудня 2022 року, рішення від 02 грудня 2022 року про призначення ОСОБА_1 на посаду директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату та розпорядження від 25 листопада 2024 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади 09 грудня 2024 року, строк контракту закінчився 09 грудня 2024 року, відповідно позивача було звільнено у зв`язку із закінченням дії контракту і з 10 грудня 2024 року посада директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату є вакантною.
Зі змісту розпорядження голови Черкаської обласної ради № 364-р «Про призначення виконувачем обов`язків директора Івана Мартиненка» від 02 грудня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 призначено виконувачем обов`язків директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2024 року на строк до видання розпорядження голови обласної ради про звільнення його від виконання обов`язків директора закладу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному розпорядженні сторони погодили строковість трудових відносин, строк закінчення яких окреслений подією «… на строк до видання розпорядження голови обласної ради про звільнення його від виконання обов`язків директора».
Позивач ознайомлений із вказаним розпорядженням 05 грудня 2024 року, його правомірність не оскаржував.
Доводи апеляційної скарги про те, що конкурс на призначення керівника установи не проводився і керівник не обирався, тому ОСОБА_1 незаконно звільнено з посади виконуючого обов`язки керівника, оскільки обставини, через які виникла необхідність у строковому договорі ніяким чином не обмежували строк виконання обов`язків, крім обрання на цю посаду керівника не спростовують правильності висновків суду щодо відсутності порушень чинного законодавства при звільненні ОСОБА_1 та є безпідставними, так як між сторонами погоджено строк настання події «до видання розпорядження голови обласної ради про звільнення його від виконання обов`язків директора».
Крім того, рішення Черкаської обласної ради № 10-18/VІІ від 16.12.2016 «Про управління суб`єктами та об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Черкаської області» про порушення відповідачами якого також наголошує позивач не містить застережень, що призначення виконуючим обов`язки можливе лише однієї особи і її призначення має тривати виключно до призначення керівника у визначеному порядку. Вказане рішення не містить застережень щодо кількості осіб, які можуть призначатися виконувачами обов`язків керівника підприємства, установи, організації та звільнятися від виконання таких обов`язків протягом періоду, коли посада керівника вакантна. Пункти рішення не є трудовим договором в розумінні законодавства та не визначають (не встановлюють) строку трудового договору для кожної окремої особи, яка призначається виконувачем обов`язків.
Голова обласної ради та перший заступник голови обласної ради відповідно до вищевказаного рішення наділені повноваженнями призначати та звільняти виконуючих обов`язки керівників зокрема підприємств до призначення керівників у визначеному порядку. Суд першої інстанції правильно врахував, що рішення про покладення виконання обов`язків за вакантною посадою керівника підприємства ухвалюється власником юридичної особи, що є його дискреційними повноваженнями та має тимчасовий характер.
З виписки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 100-101) вбачається, що виконувачем обов`язків директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату є ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Черкаської обласної ради № 57-р від 25 лютого 2026 року.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розпорядження № 52-р від 25 лютого 2026 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України прийняте в межах повноважень роботодавця та відповідно до норм чинного законодавства.
Оскільки районним судом правомірно відмовлено в задоволенні вимоги про скасування розпорядження про звільнення, тому вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від первісної також не підлягають до задоволення, про що правильно зазначено судом в своєму рішенні. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенка Владислава Івановича - залишити без задоволення.
Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 24 квітня 2026 року у - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. 
Повну постанову складено 24 серпня 2026 року.

Суддя-доповідач   

Судді