ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/15095/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Семененка Я.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року (суддя Златін С.В.) в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути податковий борг з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 90 337,50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в інтегрованих картках відповідача станом на день звернення позивача до суду з цією позовною заявою обліковується податковий борг у загальній сумі 90 337,50 грн. У зв`язку з несплатою відповідачем у встановлені строки грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що податкове зобов`язання за 2023 рік було сплачене своєчасно та у повному обсязі. Водночас, ГУ ДПС неправомірно зарахувало цей платіж на погашення податкового боргу за 2021-2022 роки, посилаючись на начебто їх вручення. Проте, як зазначено вище, факт вручення таких ППР належними доказами не підтверджено. Також суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення посилається на податкове повідомлення-рішення №0003255-2414-0423-UA12100110000043499 від 27.09.2024, вважаючи його доказом наявності у відповідача податкового зобов`язання. Аналогічні посилання містяться й у відзиві позивача на заперечення та у листі ТУ ДПС від 11.04.2025, долученому до матеріалів справи. Разом з тим, вказане ППР відсутнє у матеріалах справи як належний письмовий доказ, а обставини його нібито вручення 22.02.2024 є очевидно хронологічно неможливими, оскільки саме рішення датоване 27.09.2024. Це вказує на те, що суд, посилаючись на документ, фактично не перевірив наявність такого доказу. Це підтверджує те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи та зробив висновки на підставі документа, який у справі відсутній, що є істотним порушенням процесуальних норм та підставою для скасування оскаржуваного рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на обліку у ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податків перебуває фізична особа ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ).
На теперішній час в інтегрованих картках платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 обліковується незаявлений до суду податковий борг у сумі 90 337,50 грн, а саме:
Заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений Фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (Піщанська ОТГ), яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 90 337,50 грн, згідно:
Податкового повідомлення-рішення №0003254-2414-0423-UА 12100110000043499 від 26.01.2024 на суму 33 975,50 грн;
Податкового повідомлення-рішення №0003255-2414-0423-UА12100110000043499 від 26.01.2024 на суму 56 362,00 грн.
З урахуванням вимог ст.56, 57 ПК України, в зв`язку з несплатою відповідачем у встановлені строки нарахованих сум, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, передбачених податковим законодавством.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).
Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений вказаним Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відтак, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.
Відповідно до пп. 41.1.1 пп. 41.1, 41.5 ст. 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.
Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
За правилами п. 87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Наведені положення законодавства дають підстави для висновку, що юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує реалізацію права контролюючого органу на примусове стягнення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення до суду, є дотримання таких умов: надіслання платнику податкової вимоги рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи вручення її особисто платнику або його законному чи уповноваженому представникові; сплив строку у 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.06.2023 у справі № 380/783/21.
Судом першої інстанції встановлено, що за відповідачем обліковується заборгованість, яка виникла із податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений Фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (Піщанська ОТГ), яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 90 337,50 грн, згідно:
Податкового повідомлення-рішення №0003254-2414-0423-UА 12100110000043499 від 26.01.2024 на суму 33 975,50 грн;
Податкового повідомлення-рішення №0003255-2414-0423-UА12100110000043499 від 26.01.2024 на суму 56 362,00 грн.
Колегія суддів вважає, зазначити про те, що при вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виник податковий борг, оскільки такі не є предметом такого правового спору.
У межах цього спору перевірці підлягають обставини щодо наявності податкового боргу за стягненням якого звернувся контролюючий орган. Саме під час з`ясування обставин щодо наявності податкового боргу підлягають з`ясуванню і підстави його виникнення, зокрема наявність податкових повідомлень-рішень, чинних на час звернення з позовом про стягнення боргу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2023 року у справі №140/7432/21.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
В межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням - рішенням. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 27.06.2023 у справі №480/13804/21.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на тому, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.
У матеріалах справи містяться докази направлення та отримання відповідачем вказаних вище податкових повідомлень - копія повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.9-10); відповідач не надав суду належних та достимих доказів того, що підпис на вказаному вище повідомленні про вручення поштового відправлення належить не відповідачу.
Відповідачем до суду не надано доказів оскарження вказаних вище податкових повідомлень - рішень ані у судовому, ані у адміністративного порядку.
Доказів погашення суми боргу матеріали справи не містять та відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.
Зважаючи на доведеність несплати відповідачем узгоджених сум грошового зобов`язання у строки, встановлені ПК України, такі суми набули статусу податкового боргу, який обґрунтовано стягнуто судом першої інстанції з платника податків.
Судом першої інстанції правильно відхиляє доводи відповідача про те, що відповідач сплатив суму 60020,90 грн. з посиланням на те, що позивач на підставі п. 87.9 ПК України зобов`язаний у разі наявності у платника податків податкового боргу зараховувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Податковий орган спрямував грошові кошти у розмірі 60020,90 грн. на погашення податкового боргу згідно ППР № 0887232-2414-0423-UA12100110000043499 у сумі 33 975,50 грн; та на часткове погашення податкового боргу згідно ППР 0003254-2414-0423-UA12100110000043499 у сумі 26 045,40 грн.; вказані обставини підтверджується інформацією з ІКП відповідача, що міститься у матеріалах справи; відповідач не надав суду доказів оскарження вказаних дій податкового органу, вчинених на підставі п. 87.9 ПК України.
З урахуванням того, що під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів сплати у добровільному порядку податкового боргу на загальну суму 90 337,50 грн чи оскарження/скасування рішень, на підставі яких виник податковий борг, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача податкового боргу.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року залишено без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя О.В. Головко 

суддя Я.В. Семененко