КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 761/10685/25
номер провадження 22-ц/824/4038/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року /суддя Фролова І.В./
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини та скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року у справі № 761/11575/22.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року позов залишено без задоволення. /а.с. 56-59/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги: зменшити розмір аліментів до 1/4 частини від усіх видів заробітку, внести частину аліментів на особистий рахунок дитини та скасувати рішення від 22 листопада 2022 року.
На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, апелянт зазначав, що суд не врахував зміну його сімейного та матеріального стану, яка відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України є підставою для зменшення розміру аліментів. На підтвердження зазначав, що на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку - мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_5 , який є інвалідом, у зв`язку з чим він не має можливості в повному обсязі забезпечувати доньку всім необхідним для її розвитку, навчання, лікування та відпочинку. Апелянт також посилався на частину 2 статті 182 Сімейного кодексу України, за якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та вважав, що стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку є завищеним, оскільки на одну дитину зазвичай стягується 1/4 частина доходу. Крім того, апелянт зазначав, що відповідачка використовує аліменти не за призначеними цілями, про що, на його думку, свідчить придбання нею нежитлового приміщення та укладення договору оренди житла з викупом, і просив застосувати положення частини 2 статті 186 Сімейного кодексу України щодо можливості внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини. Апелянт також вказував на порушення його права на участь у вихованні дитини, оскільки відповідачка обмежує його спілкування з донькою, що, на його переконання, суперечить статтям 141 та 150 Сімейного кодексу України. За таких обставин апелянт вважав, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, не застосувавши положення статті 192 Сімейного кодексу України та не врахувавши правові позиції Верховного Суду щодо можливості зміни розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану платника.
Представник відповідачки у відзиві на апеляційну скаргу зазначав, що апеляційна скарга є надуманою та безпідставною. Зазначав, що позивач, починаючи з жовтня 2024 року по лютий 2025 року, взагалі не сплачував аліменти на утримання дитини, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 63 331,33 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості органу державної виконавчої служби. При цьому заборгованість була створена штучно самим позивачем, оскільки він забрав виконавчий лист з бухгалтерії попереднього місця служби і лише у лютому 2025 року надав його до бухгалтерії нового місця роботи. Представник відповідачки також вказував, що твердження апелянта про його тяжке матеріальне становище спростовуються довідками Державної служби України з надзвичайних ситуацій про розмір заробітної плати позивача. Крім того, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він утримує своїх батьків-пенсіонерів, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України. Представник відповідачки посилався на частину 2 статті 182 Сімейного кодексу України, за якою розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, згідно з якою зміна розміру аліментів можлива лише за наявності доведених підстав зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів. За таких обставин представник відповідачки просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року у справі № 761/11575/22 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Постановляючи оскаржене рішення, суд першої інстанції вірно керувався статтями 180, 181, 182, 192 Сімейного кодексу України та статтями 12, 13, 81 ЦПК України. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів наявності підстав для зменшення розміру аліментів, а саме - не надав доказів на підтвердження того, що він утримує батьків, а також не довів погіршення свого матеріального становища. Крім того, суд зазначив, що вимога про скасування рішення від 22 листопада 2022 року не може бути розглянута в межах цього провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та безпідставно відмовив у зменшенні розміру аліментів, відхиляються з таких підстав.
Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судовим рішенням, може бути зменшено за позовом платника аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану. Тягар доказування наявності таких підстав покладається на позивача (статті 13, 81 ЦПК України).
Позивач посилався на те, що утримує батьків-пенсіонерів. Проте, як правильно встановив суд першої інстанції, жодних доказів на підтвердження факту утримання батьків (довідок про склад сім`ї, документів про надання матеріальної допомоги, витрат на їх утримання тощо) позивачем не надано. Сама лише вказівка на наявність батьків пенсійного віку, які враховувались при ухваленні рішення про стягнення аліментів, не є достатньою підставою для висновку про зміну сімейного стану платника аліментів.
Також не знайшли підтвердження доводи апелянта про значне погіршення його матеріального становища. У матеріалах справи наявні довідки Державної служби України з надзвичайних ситуацій про розмір заробітної плати позивача, які спростовують твердження про його тяжке фінансове становище. Крім того, з розрахунку заборгованості, наданого органом державної виконавчої служби, вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з жовтня 2024 року внаслідок дій самого позивача, який забрав виконавчий лист з попереднього місця роботи.
Також окремо зауважує суд апеляційної інстанції, при визначенні розміру аліментів в розмірі 1/3 частини доходу, суд врахував думку відповідача, який зазначив саме такий розмір і позов задовольнив частково /а.с. 20-22/
Посилання апелянта на нецільове використання аліментів відповідачкою та придбання нею майна не може бути самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, однак факт наявності у відповідачки майна сам по собі не свідчить про те, що аліменти не витрачаються на утримання дитини. Щодо встановлення фактів нецільового використання аліментів існує інший порядок щодо такої перевірки органами опіки.
Щодо вимоги про скасування рішення Шевченківського районного суду від 22 листопада 2022 року, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції не наділений повноваженнями скасовувати судові рішення, які набрали законної сили. Відповідні повноваження належать суду апеляційної інстанції.
Таким чином, позивач не довів наявності підстав, передбачених статтею 192 Сімейного кодексу України, для зменшення розміру аліментів. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування оскарженого рішення відсутні.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: