133/2637/26
2/133/2304/26

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
Іменем України

11.09.26 м. Козятин
Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі:
головуючої-судді Дурач О.А.
за участю секретаря Блащук Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Козятин Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), представник позивача – Загребельна Марина Володимирівна (адреса здійснення індивідуальної адвокатської діяльності: 22100, м. Козятин, Вінницької обл., вул. Грушевського, 64) до АТ «Українська Залізниця», код ЄДРПОУ 40075815, (адреса 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5), про стягнення невиплачених коштів при звільненні з роботи в зв`язку з виходом на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
ВСТАНОВИВ:
10.07.2026 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Провадження у справі відкрито 13.07.2026 р., постановлено розгляд зазначеної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Короткий зміст вимог позовної заяви
Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. Наказом №35/ос від 11.10.2024 року ОСОБА_1 було звільнено на пенсію за віком з посади електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду Ремонтно-ревізійної дільниці Виробничого підрозділу Козятинська дистанція електропостачання , Регіональної філії «Південно-Західна Залізниця , АТ «Українська залізниця» . В зв`язку з цим у ОСОБА_1 виникло право на виплати, передбачені колективним договором, укладеним між адміністрацією і профспілковим комітетом Козятинської дистанції електропостачання на 2001-2005 р.р. та пролонгованого на 2006-2024 р.р., а саме: одноразову грошову допомогу відповідно до п. 6.10 Колективного договору у розмірі 5 середньомісячних заробітків; матеріальна допомога на оздоровлення згідно з п. 3.9 колдоговору за 2022, 2023, 2024 роки. Станом на теперішній час вищезазначених виплат не проводилось. Зазначає, що позивач звільнився з роботи 21.10.2024 року, у зв`язку з чим норми протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 , обмежуючі виплату вищевказаних видів матеріальної допомоги, до нього не можуть застосовуватись. Вважає , що невиплата відповідачем належних позивачу при звільненні виплат, є порушенням вимог чинного законодавства України, порушенням гарантій дотримання прав працівників щодо оплати праці, визначених колективним договором та погіршенням умов оплати праці в односторонньому порядку без внесення відповідних змін до колективного договору. Також вважає що з відповідача має бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь позивача: одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, згідно п. 6.10 колективного договору – 71 тис. 765 грн. 20 коп. ; матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік в сумі., 16 тис. 104 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік в сумі., 16 тис.104 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік в сумі., 18 тис.168 грн.; середній заробіток за шість місяців в розмірі 86 тис. 118 грн. 24 коп., витрати на надання правничої допомоги в розмірі 6000 гривень.
Позиція відповідача
Відповідач у встановлений строк та відповідно до положень ст. 178 ЦПК України надав відзив, який приймається до розгляду судом.
Зазначив про те, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення це соціальна грошова виплата працівникам, які йдуть в щорічну відпустку. Виплати, на які претендує позивач, згідно позову, не входять до структури заробітної плати, а тому на них розповсюджуються норми ст. 233 КЗпП України щодо строку звернення до суду. Під час звільнення позивач був обізнаний щодо сум, які мають бути сплачені на його користь і з цього періоду має починатися встановлений законом тримісячний строк звернення до суду. Вказаний тримісячний строк звернення до суду позивачем було пропущено, клопотання про поновлення строку відсутні. Зазначив, що підприємство позивача відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, понесло значні збиткі, внаслідок воєнних дій, а тому виплати, визначені колективним договором, було призупинено на підставі ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» рішенням Правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 р. та від 27.06.2024 р. (з 01.07.2024 р.). На підставі рішення від 05.09.2023 р. та від 06.12.2023 р. директором АТ «Укрзалізниця» затверджено графіки виплати працівникам одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію. Тобто, невиплата вказаних сум носить тимчасовий характер і пов`язана з об`єктивними причинами. Просив відмовити в задоволенні позову.
Процедура судового розгляду
Судом постановлено ухвалу про розгляд даного провадження в спрощеному порядку без виклику сторін. Відповідна ухвала сторонами отримана. У встановлений судом строк заяви про розгляд справи з викликом сторін до суду не надходили.
Фактичні обставини, встановлені судом
Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне.
Наказом №35/ос від 11.10.2024 року ОСОБА_1 було звільнено на пенсію за віком з посади електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду Ремонтно-ревізійної дільниці Виробничого підрозділу Козятинська дистанція електропостачання, Регіональної філії «Південно-Західна Залізниця , АТ «Українська залізниця» . В зв`язку з цим у ОСОБА_1 виникло право на виплати, передбачені колективним договором, укладеним між адміністрацією і профспілковим комітетом Козятинської дистанції електропостачання на 2001-2005 р.р. та пролонгованого на 2006-2024 р.р., а саме: одноразову грошову допомогу відповідно до п. 6.10 Колективного договору у розмірі 5 середньомісячних заробітків; матеріальна допомога на оздоровлення згідно з п. 3.9 колдоговору за 2022, 2023, 2024 роки. 
На запит адвоката, АТ «Укрзалізниця» повідомила, що відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022р протокол № Ц-54/31 Ком.т. та листа від 25.03.2022 № ЦЦУП -10/195, призупинено ряд виплат працівникам, передбачених колективними договорами структурних (виробничих) підрозділів товариства, зокрема і матеріальної допомоги на оздоровлення. Окремо зазначає, що відповідно до протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 р та до окремого рішення керівництва виплата одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію призупинено. Нарахування одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті а також одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення не здійснено у зв`язку з відсутністю права на таке нарахування до тримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця.
Оскільки позивач звільнився з роботи 21.10.2024 року, у зв`язку з чим норми протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 , обмежуючі виплату вищевказаних видів матеріальної допомоги, до нього не застосовуються.
Згідно з п. 1.4. Колективного договору, укладеного між адміністрацією Козятинської дистанції електропостачання і комітетом профспілки на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2024 роки, сторони, що підписали договір, не можуть на період його дії в односторонньому порядку припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до п.1.9. Колективного договору, за спільною домовленістю сторін в колективний договір можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові та соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цим колективним договором. 
Згідно з п. 1.10 Колективного договору, норми даного колдоговору поширюються на всіх працівників дистанції електропостачання та пенсіонерів дистанції електропостачання.
Відповідно до п. 3.9 (зі змінами, внесенми протоколом №2 від 20.12.2021р.) розділу 3 Колективного договору «Оплата праці», працівникам дистанції, які безперервно пропрацювали у виробничому підрозділі Козятинська дистанція електропостачання не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило , разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб встановлених Законом на перше січня звітного року.
Згідно з п. 6.10., розділу 6 «Соціальні гарантії , пільги та компенсації» зі змінами, внесеними Протоколом №4 від 03.10.2008 р. «При звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачувати одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, а працівникам, які були прийняті на роботу після прийняття даної норми колдоговору (з 15 травня 2007 року), цю допомогу надавати в залежності від стажу роботи на залізничному транспорті: до 5 років – 1 середньомісячний заробіток, від 5 до 10 років – 2 середньомісячні заробітки, від 10 до 15 років 3 середньомісячні заробітки, більше 15 років – 5 середньомісячних заробітків.
Змін до колективного договору стосовно призупинення, зокрема на період дії військового стану в Україні, нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, матеріальної допомоги на оздоровлення не вносилося. Більше того, дію чинного колективного договору було продовжено на 2024 рік.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2022 році склав з 1 січня 2684 грн. (з 1 грудня), у 2023 році – 2684 грн., у 2024 році – 3028 грн., що встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 р., «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 р., «Про Державний бюджет України на 2024 р.» від 09.11.2023 р.
Отже, враховуючи, що позивач, згідно даних трудової книжки, працював на підприємстві з 08.04.2015 р., згідно довідки про середню заробітну плату, середньомісячна заробітна плата складає 14353 грн. 04 коп., середньоденна заробітна плата складає 659 грн. 90 коп., належні позивачу до сплати суми, відповідно до вищевказаних умов колективного договору, становлять: одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, згідно п. 6.10 колективного договору – 71765 грн. 20 коп. (14353,04*5); матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік в сумі 16104 грн. (2684 грн.*6); матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік в сумі., 16104 грн. (2684 грн.*6); матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік в сумі., 18168 грн. (3028 грн.*6). 
Крім того, враховуючи, що позивач своєчасно не отримав належних до виплати сум, у відповідності з положеннями ст. 117 КЗпП України йому належить до сплати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Таким чином, судом проводиться відповідний розрахунок наступним чином: 
16695,67 грн.+10233,58 грн. = 26929 грн. (дохід за серпень та вересень 2024 року);
22+15 = 37 (кількість відпрацьованих днів у серпні та вересні 2024 р.
26929,25 грн. /37 днів = 727,82 грн. (середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи).
Період затримки розрахунку з 22.10.2024 р. по 21.04.2025 р. включно. Кільність робочих днів за вказаний період – 130.
Отже, середній заробіток позивача за вказаний період становить 94616,60 грн. 
Проте, виходячи, що суд розглядає позовні вимоги в межах заявлених вимог, відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, до стягнення підлягає середній заробіток в заявленому позивачем розмірі - 86118 грн. 24 коп.
Станом на теперішній час вищезазначених виплат не проводилось
Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Частиною 2 ст.97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців (ст.10 КЗпП України).
Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали (ч.1 ст.5 Закону України "Про колективні договори і угоди").
Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду (ч.1 ст.9 Закону України "Про колективні договори і угоди").
За приписами ст.13 КЗпП України, ст.7 Закону України "Про колективні договори і угоди" зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників (ст.18 КЗпП України). Указом Президента України від 24.02.202 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" передбачено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Згідно з ч.1 ст.11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.
Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (п.2 Прикінцевих положень КЗпП України).
Таким чином, положення Закону України "Про правовий режим воєнного стану", які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.
При цьому, системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що дія Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.
У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі. Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зімни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).
Відповідачем не надано доказів внесення змін до угоди стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15), у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16), у постанові від 15.06.2020 р. (справа № 337/1279/17, провадження № 61-14960ск19).
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні.
Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.
Щодо позовної давності, суд зазначає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки складові його позовних вимог входять в структуру заробітної плати. За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Висновки суду за результатами розгляду позову
Таким чином, в судовому засіданні встановлено порушення відповідачем права позивача на своєчасне отримання належних йому при звільненні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З відповідача на користь позивача слід стягнути: одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, згідно п. 6.10 колективного договору – 71765 грн. 20 коп. ; матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік в сумі 16104 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік в сумі 16104 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік в сумі 18168 грн.; середній заробіток за шість місяців в розмірі 86118 грн. 24 коп., усього стягнути 207659 грн. 44 коп.
Підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника не вбачається. Судом відхилені доводи представника відповідача про застосування строку позовної давності з мотивів, викладених вище.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.
Щодо судових витрат
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, позивач є особою, звільненою від сплати судового збору, на користь Держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 2076 грн. 59 коп. 
Відповідно до частин першої – шостої ст. 137 ЦК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).
Позивачем надано квитанцію про сплату адвокатських послуг в сумі 6000 грн. за надання правничої допомоги, договір про надання правничої допомоги від 19.06.2026 р., розрахунок судових витрат, до складу якого входять наступні витрати: зустріч з клієнтом, надання консультацій – 1000 грн (1 год.), збір та опрацювання доказів, узгодження позицій, підготовка позовної заяви – 4000 грн. (4 год.), участь в судових засіданнях – 1000 грн. (1 год.). Суд зазначає, що збір, опрацювання доказів входить до етапу складання позовної заяви, а розгляд даної справи відбувався без виклику сторін, отже витрати на послуги адвоката в сумі 2000 грн. суд вважає необґрунтованими. Отже, в цій частині вимоги позивача слід задовольнити частково. На користь позивача з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн., що відповідає критерію реальності та співмірності. 
Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 19, 60, 79-81, 141,174, 235, 247, 258-259,263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги  ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), представник позивача – Загребельна Марина Володимирівна (адреса здійснення індивідуальної адвокатської діяльності: 22100, м. Козятин, Вінницької обл., вул. Грушевського, 64) до АТ «Українська Залізниця», код ЄДРПОУ 40075815, (адреса 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5), про стягнення невиплачених коштів при звільненні з роботи в зв`язку з виходом на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні– задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, згідно п. 6.10 колективного договору – 71765 грн. 20 коп. ; матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік в сумі 16104 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік в сумі 16104 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п. 3.9. колективного договору в розмірі шість прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік в сумі 18168 грн.; середній заробіток за шість місяців в розмірі 86118 грн. 24 коп., усього стягнути 207659 грн. 44 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь Держави судовий збір в розмірі 2076 (дві тисячі сімдесят шість) грн. 59 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: О.А. Дурач