Справа № 646/1499/26 
№ провадження 2/646/2327/2026 
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2026 року  м.Харків
Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – Благої І.С., 
за участі секретаря судового засідання Левченко В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та доводів сторін

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 24.06.2024-100001034 від 24.06.2024 у розмірі 10 360 грн. 00 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.06.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (Кредитної лінії) № 24.06.2024-100001034.
Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі – 3500,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 24.06.2024 р. Строк, на який надається Кредит - 98 днів з дня його надання, дата повернення (виплати) кредиту – 29.09.2024, процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Також договором передбачена сплата комісії за надання кредиту у розмірі 175,00 грн., комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 175 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом та неустойки у розмірі 35,00 грн за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання.
Відповідно до Договору від 24.06.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 3500 грн. ОСОБА_1 24.06.2024 отримала кредитні кошти у розмірі 3500 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 10360 грн., що складається з: тіла кредиту – 3500 грн., процентів – 4410 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) – 175 грн., додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) – 525 грн., неустойки – 1750 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». 
Оскільки відповідачка своїх зобов`язань за договором не виконала, кредит не повернула, тому позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку.

Рух справи

Ухвалою судді від 17.02.2026 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою суду від 27.03.2026 року здійснено перехід у розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Участь у справі сторін та інших учасників справи

Представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, при подачі позовної заяви просив розглянути справу без участі представника позивача.
Відповідачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, повторно не з`явилась у судове засідання з невідомих суду причин. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.
Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.
За таких обставин суд розглянув справу у заочному порядку згідно з приписами глави 11 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

24.06.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) № 24.06.2024-1000011034. ОСОБА_1 електронним цифровим підписом, одноразовим ідентифікатором E392, який було відправлено на фінансовий номер позичальника 0953559085, підписала Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору, а отже акцептовано умови Договору. 
Позичальником під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.
Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі – 3500 грн. строком на 98 днів; спосіб перерахування коштів кредиту – банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 ; дата видачі кредиту – 24.06.2024; дата повернення кредиту – 29.09.2024; продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку договору не передбачено; процентна ставка «Стандарт» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів, розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; процентна ставка «Економ» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісія, пов`язана з наданням кредиту – 175,00 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 175,00 грн у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; неустойка – 35,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
До матеріалів справи долучено квитанцію LiqPay з наступною інформацією: ID операції 2480195166, дата і час операції – 24.06.2024 року 12:16, сума та валюта операції – 3500,00, призначення платіжної операції – «Видача за договором №24.06.2024-100001034», платник – «Швидкий кредит», отримувач – VISA, номер платіжного інструменту – 444111*61.
При цьому зазначена квитанція не містить прізвища, ім`я, по батькові отримувача коштів чи інших відомостей, які дають можливість ідентифікувати ОСОБА_1 як власника рахунку або держателя платіжного інструменту, на який здійснено переказ.
Матеріали справи містять договір № 4507 про надання послуг у системі LiqPay від 01 листопада 2020 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Споживчий центр», відповідно до якого банк надає клієнту дистанційне обслуговування та фінансові послуги з прийому та відправлення платежів за допомогою системи LiqPay, у тому числі послугу «Масові виплати».
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 24.06.2024-100001034 від 24.06.2024 року позивачем визначено заборгованість по кредитному договору, що складає 3500 грн – основний борг, 4410 грн. – проценти, 175 грн – комісія за надання кредиту, 525 грн. - комісія за обслуговування, 1750 грн. – неустойка, разом 10360 грн.; проценти за кредитом нараховані за період з 24.06.2024 року по 29.09.2024 року.

Релевантне законодавство 

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Згідно з ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частина 1 статті 530 ЦК України передбачає, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Із положень статті 546 ЦК України слідує, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Релевантна практика Верховного Суду 

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).
Верховний Суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц).
Що стосується виписки з банківського рахунку клієнта, то у постанові від 30.11.2022 у справі №214/6975/15 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) виписка з особового рахунку клієнта банку має статус первинного документа.
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).

Мотиви, з яких виходив суд, та висновки суду

Під час розгляду справи судом встановлено, що 24.06.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , відповідно до Пропозиції про укладення кредитного договору (Кредитної лінії) (Оферти), Заявки від 24.06.2024, Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які підписані позичальником одноразовим ідентифікатором Е392, який було відправлено на фінансовий номер позичальника 0953559085, укладено електронний кредитний договір №24.06.2024-100001034.
Позивачем надано Довідку-розрахунок, відповідно до якої заборгованість відповідачки за кредитним договором №24.06.2024-100001034 від 24.06.2024 станом на 13.02.2026 складає 10360,00 грн., яка складається з: основного боргу в розмірі 3500,00 грн., відсотків у розмірі 4410,00 грн., комісії за надання кредиту у розмірі 175,00 грн., комісії за обслуговування у розмірі 525,00 грн., неустойки у розмірі 1750,00 грн., які нараховані за період з 24.06.2024 по 29.09.2024.
На підтвердження надання 24.06.2024 відповідачці кредитних коштів у розмірі 3500,00 грн. позивачем надано суду квитанцію LiqPay про перерахування коштів у розмірі 3500,00 грн. на банківську картку № НОМЕР_2 з призначенням платіжної операції «Видача за договором кредиту №24.06.2024-100001034».
Зазначена квитанція не містить усієї необхідної інформації про отримувача, яка б давала можливість ідентифікувати його як позичальника, а також усіх необхідних реквізитів, які б свідчили про те, що кредитні кошти були надані ТОВ «Споживчий центр» та отримані ОСОБА_1 .
Крім того, неможливо встановити, чи належить зазначена картка відповідачці, а також чи зазначила вона цей номер картки під час оформлення заявки або укладення кредитного договору, оскільки кредитний договір містить лише неповний (маскований) номер картки – № НОМЕР_1 .
Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891-15 (провадження №61-517св18) про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний довести отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, установлених договором, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до зазначеної норми Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або надсилання клієнту.
Відтак виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, що може бути доказом і який суд має оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів щодо реального виконання кредитного договору.
ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою та не здійснює відкриття і ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків відповідача, його розрахунково-касове обслуговування тощо.
Довідка-розрахунок про стан заборгованості, складена ТОВ «Споживчий центр», не може відображати рух коштів по банківському рахунку відповідачки та інформацію про операції по вказаному рахунку, в тому числі інформацію про зарахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок відповідачки, а відтак – не є первинними документами і не можуть підтверджувати наявність заборгованості та її розмір.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надано суду первинних документів, які суд, з урахуванням висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, міг би визнати належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів у кредит на підставі Кредитного договору № 24.06.2024-100001034 від 24.06.2024.
При цьому позивач не був позбавлений можливості заявити клопотання про витребування з банку, який емітував банківську картку № НОМЕР_1 , інформацію щодо власника картки (особи, якій картка була видана), а також щодо руху коштів по вказаній картці, зокрема щодо зарахування на картку сум кредиту/позики. 
Проте вказаною можливістю позивач не скористався, клопотання про витребування доказів не заявив.
За таких обставин у суду відсутні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

Розподіл судових витрат

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. 
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем/його представником в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ 37356833;
відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя              І.С. Блага