Справа №345/1081/26 
Провадження № 2-др/345/217/26

Р І Ш Е Н Н Я
Д О Д А Т К О В Е
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.08.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Сирка Й.Й., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву адвоката Іваніва О.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, 
в с т а н о в и в :
в провадженні Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебувала зазначена вище цивільна справа. 
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.08.2026 позов задоволено частково.
07.08.2026 до суду надійшла заява представника позивача Іваніва О.Б. про ухвалення додаткового рішення суду в зазначеній вище справі, в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 345/1081/26, яким стягнути з відповідача понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11 500,00 грн.
Відповідно до приписів чинної редакції ч.3 ст.270 ЦПК України додаткове рішення ухвалюється судом в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи. Однак у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання (ч.4 цієї ж статті Кодексу).
На час ухвалення додаткового рішення суду письмових заперечень стосовно поданої заяви від відповідача у справі не надходило, в тому числі клопотань про необхідність проведення судового засідання з участю сторін. 
Встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.08.2026 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задоволено частково: збільшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення суду в цивільній справі № 345/552/21 з 2 500,00 грн до твердої грошової суми 5 000,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 . З відповідача також стягнуто на користь держави 1 331,20 грн судового збору.
У розглянутій судом справі позивач ОСОБА_4 просила суд збільшити розмір аліментів до твердої грошової суми 8 000,00 грн щомісячно.
Отже, розмір задоволених судом позовних вимог становить 62,5% від ціни позову.
Дослідивши наявні у справі докази, аргументи заявника, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення поданої заяви про ухвалення додаткового рішення суду виходячи з такого. 
Згідно з наявною у справі копією договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 04.02.2026, що укладений між адвокатом Іванівим О.Б. та позивачем ОСОБА_1 , квитанцією б/н від 07.08.2026, розрахунком про перелік послуг, які надані адвокатом, в якому деталізовано кожен вид виконаних робіт та наданих послуг, витрати позивача на професійну правничу допомогу, які остання здійснила за результатами судового розгляду складають 11 500,00 грн.
Як зазначено в додатку до вищенаведеного договору про надання правоих послуг адвокатом, понесені ОСОБА_1 витрати включають: 2 000,00 грн - консультації щодо порядку звернення до суду та збору доказів (2 год), 7 500,00 грн - опрацювання наданих докумеетів, аналіз судової практики та готування до суду позовної заяви (5 год) та 2 000,00 грн - оплата послуг адвоката за участь в судових засіданнях під час розгляду справи.
Ухвалюючи додаткове рішення суд зазначає, що відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення належить до основних засад цивільного судочинства (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, визначаються згідно з умовами договору та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою, та підлягають розподілу (п.1 ч.3 ст.133, п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Однак розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання цих вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.4-6 ст.137 цього ж Кодексу).
Таким чином, навіть за наявності клопотання протилежної сторони в цивільному процесі про зменшення витрат на професійну правничу допомогу вирішення зазначеного питання належить до дискреційних повноважень суду. У разі наявності відповідного клопотання суд не вправі відмовити стороні, яка понесла витрати на правничу допомогу, в їх стягненні повністю з іншої сторони, а лише зменшити такі витрати під час їх розподілу за результатами судового розгляду.
Водночас, у ч.2 ст.141 ЦПК України прямо зазначено, що всі інші судові витрати, крім судового збору, покладаються на сторони залежно від ухваленого рішення суду за результати розгляду позовних вимог. Зокрема, у разі задоволення позову частково судові витрати покладаються на сторону відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (загальне правило). Відтак, сторона позивача не може претендувати на коспенсацію за результатами розгляд справи за рахунок відповідача понесених витрат в сумі, що перевищує 7 187,50 грн (8 000,00х6= 48 000,00х0,625).
Будь-яких клопотань сторони відповідача про необхідність зменшення заявлених до стягнення витрат позивача на правничу допомогу матеріали справи не містять, що позбавляє суд за загальним правилом із власної ініціативи зменшити такі витрати за результатами розгляду справи по суті.
Проте суд враховує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка сформульована у постанові від 16.11.2022 (справа №922/1964/21), вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу навіть з власної ініціативи суд вправі зменшити розмір таких витрат.
Попри те, що вказана правова позиція суду касаційної інстанції стосується особливостей застосування положень ч.5 ст. 129 ГПК України, аналогічна за змістом норма міститься у ч.3 ст.141 ЦПК України, на чому окремо наголошується у відповідній постанові цього суду.
Зміст відповідної правової позиції зводиться до того, що на відміну від загальних правил розподілу судових витрат, які діють залежно від результатів судового розгляду, за клопотанням сторони чи з ініціативи суду, враховуючи критерії, закріплені у ч.3 ст.141 ЦПК України, суд може у буквальному розумінні відступити від загального правила та зменшити чи взагалі не стягувати витрати на професійну правничу допомогу (п.112-114).
За своїм змістом правила ч.3 ст. 141 ЦПК України є відступом від загального правила. Крім того, на предмет відповідності критеріям, які вказані у цій частині статті Кодексу, суд має оцінювати поведінку, дії чи бездіяльність обох сторін (п.115 згаданої вище постанови касаційного суду).
Тим не менше, у відповідній правовій позиції вказано про можливість врахування судом критеріїв необґрунтованості чи непропорційності витрат на правничу допомогу ціні позову, затягування розгляду справи, небажання чи уникнення можливості досудового врегулювання спору мирним шляхом з урахуванням конкретних обставин справи, що дає суду можливість не присуджувати повністю або частково такі витрати, що понесені стороною, не на користь якої вирішено спір, з протилежної сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (принцип добросовісності у поведінці сторони може превалювати над результатом судового розгляду). До того ж, відповідне рішення суд вправі ухвалити навіть з власної ініціативи, про що суд вказував раніше.
Водночас, питання співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, які витрачено адвокатом, обсягом роботи (послуг) останнього та ціною позову передбачена також у ч.4 ст. 137 ЦПК України; за наявності такої неспівмірності суд має право винятково зменшити розмір витрат на правничу допомогу, але тільки за клопотанням іншої сторони, про що частково зазначено вище у цьому додатковому рішенні.
Отже, передбачені у ч.4-6 ст.137 та ч.3 ст.141 ЦПК України правила регулюють різні правовідносини, перші з яких не мають стосунку до добросовісності поведінки, дій та рішень сторін у справі.
Суд додатково зазначає, що для приватного права є притаманною така властивість як розумність, яка характерна для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту і тлумачення не лише норм матеріального, але й процесуального права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц та від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 від 05.09.2022 та інші).
У постанові від 28.09.2023 (справа № 686/13892/19) колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
З урахуванням викладених мотивів, суд не позбавлений можливості з власної ініціативи зменшити до стягнення витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу.
Звертаючись до суду із позовною заявою про збільшення розміру аліментів позивачем ОСОБА_1 додано до матеріалів справи копію свідоцтва про народження дитини, а також витяги про реєстрацію місця проживання позивача та дитини, довідки про навчання та відвідування гуртка дитною, які видані у лютому 2026 року (інші надані докази роздруковані з публічних державних реєстрів). Очевидно, що надані документи є незначні за обсягом та не потребували значного часу на їх опрацювання адвокатом. Текст позовної заяви, попри вказівку у розрахунку наданих адвокатом послуг, не містить будь-яких посилань на актуальну судову практику, і в жодному судовому засіданні представник позивача участі не брав.
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3 500,00 грн., оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію обґрунтованості, розумності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Керуючись ст.133-134,137,141,270,354 ЦПК України, суд 
у х в а л и в :
Заяву адвоката Іваніва О.Б. задоволити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1  (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. 
Рішення суду може бути оскарженедо Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст додаткового рішення суду складено та підписано 17.08.2026.

Суддя