КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 759/4736/26 Апеляційне провадження № 33/824/3318/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Жмудь В.О.  Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Нежури В.А., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 17.02.2026 о 17 год. 05 хв., керуючи транспортним засобом «Оpel», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності, та рухаючись по пр. Берестейському, 67 у м. Києві, при об`їзді перешкоди, зі слів водія ОСОБА_1 , транспортного засобу «Оpel», який стояв попереду, та зміни напрямку руху, не був уважним, не надав переваги в русі транспортному засобу «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , який в цей час рухався ліворуч від нього по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та відбулося з ним зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункти 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2026 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 к.
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для врахування всіх факторів та обставин ДТП.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було всебічно встановлено механізм ДТП та не надано належної оцінки характеру пошкоджень транспортних засобів, зокрема те, що удар припав у бокову частину «Оpel», д.н.з. НОМЕР_1 , що має істотне значення для встановлення обставин ДТП та черговості дій учасників.
Вказує, що судом не було досліджено відеозапис з бодікамер працівників поліції, де потерпіла повідомляла, що саме вона не впоралась з керуванням. 
Зазначає, що суд першої інстанції фактично поклав в основу постанови лише протокол про адміністративне правопорушення та пояснення іншого учасника ДТП в судовому засіданні без перевірки їх достовірності. 
Посилається на те, що судом не враховано той факт, що ОСОБА_1 рухався з виїзду парковки в крайній правій смузі і наміру перестроюватись в крайню ліву смугу не мав. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, апеляційний суд доходить висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, виходячи з того, що під час виконання маневру перестроювання він не переконався у його безпечності та не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався смугою, на яку він мав намір перестроїтися. Такий висновок суд обґрунтував сукупністю досліджених доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями учасників ДТП, а також характером і локалізацією пошкоджень транспортних засобів.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 124 КУпАП передбачають відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до пункту 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Згідно з пунктом 10.3 ПДР України у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не заперечував, що під час руху здійснював маневр перестроювання для об`їзду транспортного засобу, який перебував попереду, водій «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2  зазначала, що рухалася своєю смугою без зміни напрямку руху, тоді як автомобіль під керуванням ОСОБА_1 здійснив перестроювання у її смугу, внаслідок чого відбулося зіткнення. 
Таким чином, саме порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначені обставини узгоджуються зі схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями учасників ДТП та характером механічних пошкоджень транспортних засобів, які були належним чином досліджені судом першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено механізм дорожньо-транспортної пригоди та не надано належної оцінки характеру пошкоджень транспортних засобів, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дослідив усі наявні у справі докази та надав їм оцінку в сукупності відповідно до вимог статті 252 КУпАП.
Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги про ненадання судом належної оцінки характеру пошкоджень транспортних засобів, зокрема тому, що удар припав у бокову частину автомобіля «Оpel», оскільки характер та локалізація виявлених механічних пошкоджень не суперечать механізму дорожньо-транспортної пригоди, викладеному у протоколі про адміністративне правопорушення.
Навпаки, пошкодження переднього лівого крила зі сторони водія автомобіля «Оpel» узгоджуються із зазначеним у протоколі механізмом ДТП та підтверджують його. 
Доводи скаржника про недослідження судом відеозапису з нагрудних камер працівників поліції не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки встановлені ним обставини підтверджуються сукупністю інших належних, допустимих та взаємоузгоджених доказів, яким суд надав належну оцінку.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції поклав в основу постанови виключно протокол про адміністративне правопорушення та пояснення іншого учасника ДТП, є необґрунтованими, оскільки суд надав оцінку всім наявним у справі доказам у їх сукупності, а не лише окремим доказам.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав наміру перестроюватися в крайню ліву смугу, оскільки вони суперечать його власним письмовим поясненням, наданим безпосередньо на місці дорожньо-транспортної пригоди, в яких він зазначав, що здійснював перестроювання для об`їзду транспортного засобу, який рухався попереду. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наведених в апеляційній скарзі тверджень матеріали справи не містять, а тому такі доводи суд розцінює як обраний спосіб захисту, спрямований на уникнення адміністративної відповідальності.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності цих висновків та зводяться до незгоди апелянта з наданою судом оцінкою доказів.
Згідно частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін. 
Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду