г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

Справа № 213/3081/26
Номер провадження 2/213/2158/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого – судді Нестеренка О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача.
21.07.2026 представник позивача звернувся до Інгулецького районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Венера Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 129232 від 25.01.2025 у розмірі 7 620,80 грн, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 500,00 грн.
Позов обґрунтовано обставинами:
25.01.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 129232 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у розмірі 4 000,00 грн строком на 90 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,72% на добу та комісії за обслуговування у розмірі 25% від суми кредиту (1 000,00 грн). Кредитор свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується інформаційною довідкою про переказ коштів на картковий рахунок відповідача. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
19.12.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Венера Фінанс» укладено договір факторингу № 19122025/2, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру боржників.
Позиція відповідача
У встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк від відповідача не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
21.07.2026 позовна заява надійшла до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
22.07.2026 судом отримано відповідь про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.
23.07.2026 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вказану цивільну справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
13.08.2026 представник позивача надав заяву про розподіл/компенсацію/відшкодування судових витрат.
Разом з позовною заявою представник позивача надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідач відзив на позов не подав.
Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило.
З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.
Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання.
25 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 129232. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором KL3814, що підтверджується довідкою про ідентифікацію клієнта. Відповідно до п. 1.1 договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит у розмірі 4 000,00 грн. Тип кредиту – кредит. Строк кредиту – 90 днів, тобто до 24.04.2025. Процентна ставка – 0,72% на добу (262,8% річних). Згідно п. 1.4 договору, за послуги з надання, обслуговування і повернення кредиту Клієнт сплачує Товариству комісію у розмірі 25% від суми фінансового кредиту, що становить 1 000,00 грн.
Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Авіра Груп» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 4 000,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід» про здійснення успішного переказу грошових коштів на картковий рахунок відповідача 25.01.2025 з призначенням платежу «Выдача кредита #129232».
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість.
19 грудня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Венера Фінанс» укладено Договір факторингу № 19122025/2, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 129232, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу та платіжними інструкціями про оплату за договором факторингу.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем (виписка з особового рахунку), заборгованість відповідача за кредитним договором № 129232 станом на 20.02.2026 становить 7 620,80 грн, яка складається з:
заборгованості за сумою кредиту (тіло кредиту) – 4 000,00 грн;
заборгованості за відсотками – 2 620,80 грн;
заборгованості за комісією – 1 000,00 грн.
Позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, однак заборгованість погашена не була.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Щодо форми правочину та його змісту.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Щодо виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Щодо відступлення права вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Щодо комісії за обслуговування кредиту.
Відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право на отримання інформації про стан кредитної заборгованості безоплатно один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності такої інформації є нікчемною.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 дійшов висновку, що в кредитному договорі має бути зазначено перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які встановлено комісію. До таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно.
У даному випадку, позивачем не надано доказів того, що комісія у розмірі 1 000,00 грн (25% від суми кредиту) є платою за конкретну послугу, яка не є безоплатною за законом. Умова п. 1.4 кредитного договору № 129232 сформульована як плата за «послуги з надання, обслуговування і повернення кредиту», що фактично дублює обов`язок кредитодавця, передбачений законом, та не є окремою послугою, за яку може стягуватися комісія. Отже, положення кредитного договору в частині стягнення комісії у розмірі 1 000,00 грн є нікчемними на підставі частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому позовна вимога про стягнення комісії є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частинами 1, 3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням.
Відповідач погодився з умовами кредитного договору № 129232 від 25.01.2025, що підтверджується наявністю його електронного підпису (одноразового ідентифікатора) та довідкою про ідентифікацію.
Встановлено, що первісний кредитор (ТОВ «ФК «Авіра Груп») виконав умови договору, кредитні кошти були надані відповідачу, що підтверджується інформаційною довідкою. Відповідач всупереч умовам договору належним чином зобов`язання не виконав, кредит не повернув, проценти не сплатив.
Судом встановлено набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором № 129232 на підставі договору факторингу № 19122025/2 від 19.12.2025.
Таким чином, позивачем підтверджено факт укладення кредитного договору з відповідачем та порушення ним взятих на себе зобов`язань.
Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування заборгованості не надав.
З огляду на зазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку про підставність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, перевірено судом. Заборгованість за тілом кредиту становить 4 000,00 грн, за відсотками – 2 620,80 грн. Вимога про стягнення комісії у розмірі 1 000,00 грн задоволенню не підлягає, оскільки умова договору в цій частині є нікчемною з підстав, зазначених у розділі IV цього рішення.
Доказів погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками відповідач не надав.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 6 620,80 грн.
VІ. Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позов заявлено на суму 7 620,80 грн, а задоволено 6 620,80 грн, що становить 86,87% (6 620,80 ? 100% / 7 620,80 = 86,87%). Судовий збір сплачено позивачем у розмірі 2 662,40 грн. Пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 312,83 грн (2 662,40 ? 86,87% / 100%).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів ст.ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та ціною позову.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду: копію договору про надання правової допомоги від 09.04.2026, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» та Адвокатським бюро «ПАРХОМЧУК ТА ПАРТНЕРИ»; копію Акту про отримання правової допомоги від 10.08.2026; копію рахунку від 10.08.2026; копію платіжної інструкції від 10.08.2026; копію детального опису наданих послуг.
Вартість наданих послуг згідно з наданими доказами становить 15 500,00 грн (зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання (0,5 години) – 1 500,00 грн; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики (3 години) – 9 000,00 грн; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи (1,5 години) – 4 500,00 грн; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції – 500,00 грн).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Надаючи оцінку зазначеним представником позивача послугам правничої допомоги, суд зазначає, що справи про стягнення заборгованості за договором кредиту не є складними, не вимагають вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів. Дана справа є малозначною, розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, представник позивача не брав участі в судових засіданнях. На думку суду, вартість послуг на правову допомогу в загальній сумі 15 500,00 грн є необґрунтовано завищеною та неспівмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи та значенням справи для учасників, оскільки ціна позову становить лише 7 620,80 грн, а заявлений розмір витрат на правничу допомогу перевищує ціну позову більш ніж удвічі.
З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що розумною та співмірною сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 , становить 5 000,00 грн. У стягненні іншої частини вказаних витрат позивачу слід відмовити.
Керуючись статтями 3-5, 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 178 ч. 8, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279 ч. 5, 354 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 129232 від 25.01.2025 у розмірі 6 620 (шість тисяч шістсот двадцять) гривень 80 копійок, з яких:
тіло кредиту - 4 000,00 грн,
відсотки – 2 620,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера Фінанс» судовий збір у розмірі 2 312 (дві тисячі триста дванадцять) грн. 83 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 11 вересня 2026 року.
Відомості про сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера Фінанс», код ЄДРПОУ 43561872, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, офіс 703.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.М. Нестеренко