ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року місто Київ
Справа № 753/2519/26
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11139/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року (ухвалено у складі судді Колесника О.М.)
у справі за позовом комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є споживачем центрального опалення та гарячої води, які постачає йому позивач за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач своєчасно не сплачував кошти за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим, за ним утворилась заборгованість у розмірі 136 267,60 грн, яка становить:
1) за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення 16 300,00 грн, інфляційні втрати 2 787,30 грн та 3 % річних 732,80 грн;
2) за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання 547,27 грн, інфляційні втрати 93,58 грн та 3 % річних 24,56 грн; 
3) за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення 28 210,79 грн, інфляційні втрати 4 824,04 грн, 3 % річних 1 268,32 грн; 
4) за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води 10 634,29 грн, інфляційні втрати 1 818,45 грн, 3 % річних 478,14 грн; 
5) за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії 39 906,02 грн, інфляційні втрати 5 803,13 грн, 3 % річних 1 423,53 грн, пеня 1 731,97 грн; 
6) за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води 13 369,81 грн, інфляційні втрати 1 987,44 грн, 3 % річних 484,80 грн, пеня 589,85 грн;
7) заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії 1 517,13 грн; 
8) заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води 1 630,70 грн; 
9) заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення 56,82 грн;
10) заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води 46,86 грн

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, з урахуванням штрафних санкцій, що станом на 31 липня 2025 становить 136 267,60 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн, а всього стягнути 139 295,60 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 24 квітня 2026 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заборгованість, яка є предметом позову сплачена ним 05 березня 2026 року, тобто до ухвалення судового рішення, і станом на 14 квітня 2026 року заборгованість відсутня (має місце переплата 1 173,60 грн).
Окрім цього, нарахування за гаряче водопостачання були скасовані, оскільки відповідачем доведено відсутність користування такими послугам з огляду на показники лічильників після повірки.
З огляду на відсутність заборгованості, відсутні підстави для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція учасників справи в судовому засіданні

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином (а. с. 92, 94-95), заяв чи клопотань суду не подали.
Після призначеного часу судового засідання 11:15 - о 14:26 в суді зареєстрована заява представника позивача - Кононенка І.О. про розгляд справи без участі сторони позивача (подана ним об 11:10). 
З урахуванням викладеного та приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав установленим, що КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює діяльність у сфері надання комунальних послуг, зокрема з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії. Період надання послуг, що є предметом спору, охоплює проміжок часу з 01.05.2018 по 01.11.2024.
З 01.05.2018 до 31.10.2021 Позивач виступав виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (ЦО/ЦПГВ). Регулювання цих правовідносин здійснювалося відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630). Договір про надання послуг ЦО/ЦПГВ був публічно оприлюднений у газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085), що свідчить про дотримання Позивачем процедури укладення договору приєднання.
З 01.11.2021, у зв`язку зі змінами у законодавстві, Позивач змінив статус на виконавця послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (ТЕ/ПГВ). Правовідносини у цій сфері регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VI, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії». Типові індивідуальні договори про надання послуг ТЕ/ПГВ були оприлюднені на офіційному веб-сайті КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» згідно з вимогами ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, що також підтверджує законність укладення цих договорів приєднання.
ОСОБА_1 є споживачем центрального опалення та гарячої води, які постачає йому позивач за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований в даній квартирі, що підтверджується відомостями реєстру територіальної громади м. Києва.
11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» до та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) до Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період 01.08.2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів,(особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.
Відповідно до Додатку №1 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 16 300 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 547,27 грн. за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція суду апеляційної інстанції 

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення з урахування доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимог закону рішення суду першої інстанції частково не відповідає з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовним вимог.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за житлово-комунальні послуги, з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається, що адресований відповідачу конверт із копією позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження у справі повернувся до суду неврученим із зазначенням причини повернення «за закінченням установленого терміну зберігання» (а. с. 61).
За змістом частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день вручення судового рішення під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, або за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Водночас повернення поштового відправлення до суду з підстави «за закінченням установленого терміну зберігання» саме по собі не свідчить про вручення відповідачу копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі, а тому не підтверджує належної обізнаності відповідача про розгляд справи судом першої інстанції.
З урахуванням наведеного, а також того, що розгляд справи судом першої інстанції здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів вважає наявними виняткові підстави для прийняття на стадії апеляційного розгляду доказів, наданих відповідачем разом з апеляційною скаргою, оскільки неможливість їх подання до суду першої інстанції була зумовлена обставинами, що об`єктивно не залежали від відповідача.
В апеляційному суді встановлено, що відповідно до довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 22 квітня 2026 року вх. № 02/02/1/Б-32 станом на 01 квітня 2026 року заборгованість відповідача перед КП «Київтеплоенерго» відсутня, натомість наявна переплата у розмірі 1 173,60 грн.
Також із наданої відповідачем квитанції вбачається, що 05 березня 2026 року ОСОБА_1 сплатив на користь позивача 83 919,28 грн з призначенням платежу «за опалення, 756051000710100».
Отже, надані відповідачем докази у сукупності підтверджують, що до ухвалення судом першої інстанції рішення від 14 квітня 2026 року основна заборгованість за житлово-комунальні послуги була погашена, а станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення заборгованість перед позивачем була відсутня.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 основної заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

Водночас колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що погашення основної заборгованості у березні 2026 року виключає підстави для стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені.
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, а його невиконання або виконання з порушенням строку є простроченням боржника та порушенням зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.
Інфляційні втрати та три проценти річних, передбачені статтею 625 ЦК України, є способом захисту майнового права кредитора та спрямовані на компенсацію втрат від знецінення грошових коштів і плати за користування боржником утримуваними коштами. Їх нарахування пов`язане не з існуванням заборгованості на дату ухвалення судового рішення, а з фактом прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідний період.
Із матеріалів справи вбачається, що погашення основної заборгованості відбулося лише 05 березня 2026 року. Водночас позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені заявлені позивачем за період прострочення до 31 липня 2025 року, тобто за період, який передував погашенню основної заборгованості.
Доказів того, що відповідач виконав грошове зобов`язання своєчасно або що нараховані позивачем інфляційні втрати, три проценти річних та пеня є неправильними, завищеними чи нарахованими поза межами заявленого періоду, матеріали справи не містять.
Тому саме по собі подальше погашення основної заборгованості у березні 2026 року не припиняє обов`язку відповідача сплатити передбачені законом і договором наслідки прострочення грошового зобов`язання, які виникли до моменту такого погашення.
Згідно з розрахунком позивача, який у цій частині відповідачем належними доказами не спростований, до стягнення підлягають:
інфляційні втрати у розмірі 17 313,96 грн;
три проценти річних у розмірі 4 412,15 грн;
пеня у розмірі 2 321,82 грн.
Загальний розмір вимог, які підлягають задоволенню, становить 24 047,93 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не врахував, що відповідач не був належним чином обізнаний про розгляд справи, а тому об`єктивно не мав можливості подати до суду першої інстанції докази погашення заборгованості. Надані відповідачем на стадії апеляційного розгляду докази підтверджують відсутність основної заборгованості станом на дату ухвалення судом першої інстанції рішення, що є підставою для скасування рішення в цій частині.
Разом з тим факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання до моменту погашення основної заборгованості підтверджений матеріалами справи, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені підлягають задоволенню.

Судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Водночас позивач не подав заяву про відмову від позову у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову. За приписами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Тому відсутні правові підстави для покладення судових витрат, понесених позивачем, на відповідача. Натомість судові витрати належить розподілити в загальному порядку (пропорційно до задоволених вимог).
Оскільки заявлений позивачем загальний розмір позовних вимог становив 136 267,60 грн, а задоволенню підлягають вимоги на суму 24 047,93 грн, позов задоволено на 17,65 %.
Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно до задоволених вимог у розмірі 534,44 грн.
Водночас апеляційна скарга відповідача задоволена частково, а саме на 82,35 %, тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3 740,33 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
В порядку ч. 10 ст. 141 ЦПК України суд зобов`язує позивача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю в розмірі 3 205,90 грн відповідачу. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 259, 263, 268, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» інфляційні втрати, три проценти річних та пеню у загальному розмірі 24 047,93 грн.
У задоволенні позовних вимог про стягнення основної заборгованості за житлово-комунальні послуги - відмовити.
Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 205,90 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук 

В.В. Соколова