ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 552/4720/21
провадження № 61-965св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович,
заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2025 року у складі судді Кузіної Ж. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 
2025 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Бутенко С. Б, Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В. Л. звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист Київського районного суду м. Полтави № 552/4720/21 від 15 червня 
2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 19 грудня 2019 року 1 621 200,00 грн, 20 000,00 грн судових витрат, а всього 1 641 200,00 грн. Постановою від 16 липня 2025 року відкрито виконавче провадження, про що боржник повідомлений 
у встановленому законом порядку.

З метою виконання судового рішення приватний виконавець встановив, що боржнику ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,06 га, кадастровий номер 5324080207:07:001:0339, за адресою: Садівниче товариство «Джерело-2» (далі - СТ «Джерело-2»), с. Петрівка, Полтавський район, Полтавська область. З 16 вересня 1994 року до 21 травня 2021 року 
ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , яка під час шлюбу набула низку об`єктів нерухомого майна, зокрема: земельну ділянку площею 2,5041 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0009; земельну ділянку площею 
0,2901 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0021; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0020; 1/2 нежитлових приміщень, загальною площею 88,2 кв. м, кімнати № 44, № 45, № 46, № 47, № 48, № 49, № 50 за адресою: АДРЕСА_1 . Також за 
ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1245 га, кадастровий номер 5324080207:07:002:0815, що розташована за адресою: 
АДРЕСА_2 , земельна ділянка АДРЕСА_3 та садовий будинок з господарськими будівлями, площею 
48,0 кв. м, що розташований на АДРЕСА_2 .

Оскільки всі зазначені об`єкти нерухомого майна набуті ОСОБА_2 
і ОСОБА_3 під час перебування їх у шлюбі, враховуючи норми СК України, приватний виконавець Скрипник В. Л. просив визначити частку боржника ОСОБА_2 у нерухомому майні, а саме:

- земельній ділянці площею 0,06 га, кадастровий номер 5324080207:07:001:0339, що розташована за адресою: АДРЕСА_11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905724053240, у розмірі 1/2 частини;

- земельній ділянці площею 2,5041 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2263803553222, у розмірі 1/2 частини;

- земельній ділянці площею 0,2901 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2263792453222, у розмірі 1/2 частини;

- земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2263781253222, у розмірі 1/2 частини;

- 1/2 частині нежитлових приміщень, загальною площею 88,2 кв. м, та кімнати 
№ 44 , № 45 , № 46 , № 47 , № 48 , № 49 , 
№ 50, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1356096353101, у розмірі 1/2 частини;

- земельній ділянці площею 0,1245 га, кадастровий номер 5324080207:07:002:0815, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1485541353240, у розмірі 1/2 частини;

- садовому будинку з господарськими будівлями, площею 48,0 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 37596196, у розмірі 1/2 частини.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2025 року подання задоволено.

Визначено частку боржника ОСОБА_2 у нерухомому майні:

- земельній ділянці площею 0,06 га, кадастровий номер 5324080207:07:001:0339, що розташована за адресою: АДРЕСА_11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905724053240, у розмірі 1/2 частини;

- земельній ділянці площею 2,5041 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2263803553222, у розмірі 1/2 частини;

- земельній ділянці площею 0,2901 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2263792453222, у розмірі 1/2 частини;

- земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2263781253222, у розмірі 1/2 частини;

- 1/2 частині нежитлових приміщень загальною площею 88,2 кв. м, кімнати 
№ 44 , № 45, № 46, № 47, № 48, № 49, 
№ 50, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1356096353101, у розмірі 1/2 частини;

- земельній ділянці площею 0,1245 га, кадастровий номер 5324080207:07:002:0815, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1485541353240, у розмірі 1/2 частини;

- садовому будинку з господарськими будівлями, площею 48,0 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 37596196, у розмірі 1/2 частини.

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив 
з того, що суду не надано належних доказів щодо того, що заборгованість за виконавчим провадженням № 18629026 погашена, крім того, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, 
є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу. Всі зазначені об`єкти нерухомого майна набуті 
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 під час перебування їх у шлюбі, а тому 
є спільним майном подружжя. Доказів на спростування вказаного висновку боржник і заінтересована особа не надали.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , до якої приєдналася ОСОБА_3 , залишено без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2025 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

16 січня 2026 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
у якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 
21 серпня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні подання приватного виконавця.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що механізм визначення частки боржника за статтею 443 ЦПК України може застосовуватися лише за умови відсутності спору про право щодо правового режиму майна. Заявник вказує, що між боржником та іншим співвласником є реальний і підтверджений спір щодо правової природи спірного майна; частина майна набута на підставах, які потенційно виключають режим спільної сумісної власності. Суди не з`яували, чи є правовий режим спірного майна безспірним, суди формально застосували презумпцію спільності, не перевіривши можливість її спростування, та фактично підмінили процедуру визначення частки вирішенням спору про майно. 

Доводи інших учасників справи

26 березня 2026 року приватний виконавець Скрипник В. Л. подав до Верховного Суду відзиви, у яких просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року залишити без змін.

Відзиви мотивовані тим, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи. Вказує, що сторони не заперечували, що спірні об`єкти нерухомості були набуті у власність саме 
в період перебування боржника і заінтересованої особи в зареєстрованому шлюбі, а стаття 60 СК України встановлює презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, яку боржник не спростував.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Полтави.

23 березня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року 
у справі № 552/4720/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19 грудня 2019 року у сумі 
1 621 200,00 грн, 20 000,00 грн судових витрат, а всього 1 641 200,00 грн. Рішення набрало законної сили та звернено до виконання.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року залишено без змін.

На виконанні у приватного виконавця Скрипника В. Л. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа 
№ 552/4720/21, виданого 15 червня 2023 року Київським районним судом 
м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 19 грудня 2019 року в сумі 
1 621 200,00 грн, 20 000,00 грн судових витрат, а всього 1 641 200,00 грн. Боржником за цим виконавчим документом визначено ОСОБА_2 

16 липня 2025 року приватний виконавець Скрипник В. Л. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі 
з 16 вересня 1994 року, який розірвано рішенням Київського районного суду 
м. Полтави від 21 травня 2021 року (справа № 552/1718/21).

Приватний виконавець під час проведення виконавчих дій на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановив, що боржнику ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,06 га, кадастровий номер 5324080207:07:001:0339, що розташована за адресою: АДРЕСА_12, право власності на яку набуте згідно з договором купівлі-продажу від 04 липня 2012 року.

Також приватний виконавець встановив, що ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 набула право власності на:

- земельну ділянку площею 2,5041 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0009, на підставі свідоцтва про передачу майна стягувачу 
в рахунок погашення боргу, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, від 30 грудня 2020 року, за реєстровим № 1009;

- земельну ділянку площею 0,2901 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0021, на підставі свідоцтва про передачу майна стягувачу 
в рахунок погашення боргу, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, від 30 грудня 2020 року, за реєстровим № 1008;

- земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 5322283702:02:001:0020, на підставі свідоцтва про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, від 30 грудня 2020 року, за реєстровим № 1007;

- 1/2 частину нежитлових приміщень, загальною площею 88,2 кв. м, кімнати 
№ 44, № 45, № 46, № 47, № 48, № 49, № 50, що розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу від 15 квітня 2021 року, за реєстровим № 286;

- земельну ділянку площею 0,1245 га, кадастровий номер 5324080207:07:002:0815, що розташована за адресою; АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В. А від 02 жовтня 2012 року за реєстровим № 5618, свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , що видане 15 листопада 
2013 року реєстраційною службою Полтавського районного управління юстиції Полтавської області, та державного акта на право приватної власності на землю І-ПЛ № 011498, виданого 14 вересня 2001 року Бричківською сільською радою Полтавського району Полтавської області зареєстровано право власності на земельну ділянку. Ця земельна ділянка утворилась шляхом об`єднання земельної ділянки, кадастровий номер 5324080207:07:002:0498, що була набута на підставі договору купівлі-продажу, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В. А., від 02 жовтня 
2012 року, за реєстровим № 5618, та земельної ділянки кадастровий номер 5324080207:07:002:0564, яка була набута на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , що видане 15 листопада 2013 року реєстраційною службою Полтавського районного управління юстиції Полтавської області;

- садовий будинок з господарськими будівлями, площею 48,0 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В. А від 
02 жовтня 2012 року за реєстровим № 5620.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

За статтею 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. 

Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні 
з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не 
є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника 
у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, спрямований на розв`язання суто процесуальних суперечок та здійснення судового контролю за ключовими аспектами виконавчого провадження, при цьому спір, що існував між боржником та стягувачем, вже вирішений судовим рішенням, що виконується.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно 
і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання до суду своїх доказів та аргументів. На досягнення цієї мети спрямовані правила процесуального закону, що регламентують позовне провадження.

Розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієвої, реальної можливості надання до суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції, за наявності спору про право.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі 
№ 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) дійшла висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. При цьому Велика Палата Верховного Суду вказала, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом у порядку позовного провадження.

Отже, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, то звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися 
в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України (постанова Верховного Суду від 
31 серпня 2022 року у справі № 2-9881/02 (провадження № 61-8539св21)).

У справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає. Стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору.

Такий спір може виникати, зокрема тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно 
з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 367/5663/21 (провадження № 61-4852св23).

У справі, що переглядається, підставою звернення приватного виконавця до суду із поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та, на переконання приватного виконавця, є необхідність 
у виділенні частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншою особою. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та його дружини, набуте ними в шлюбі, частку боржника в цьому майні не визначено.

У справі, що переглядається, встановлено, що спірне майно було набуте у період шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . 

Відповідно до частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Вирішуючи питання щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно керувався положеннями статей 368, 370 ЦК України та визначив частку ОСОБА_2 у спірному нерухомому майні у розмірі 1/2. 

Визначення частки боржника у майні та подальше звернення стягнення на неї забезпечить виконання рішення суду у справі № 552/4720/21, яке тривалий час не виконується у порядку примусового виконання. 

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин норми СК України, які регулюють режим спільної сумісної власності подружжя, не спростовують правильних по суті вирішення подання висновків судів, а тому Верховний Суд їх відхиляє.

Доводи у касаційній скарзі про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи у Верховному Суді, а тому відхиляються як безпідставні. 

Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 644/3887/23 (провадження № 61-4892св24) та від 14 серпня 
2024 року у справі № 367/5663/17 (провадження № 61-18376св23).

Крім того, ОСОБА_2 подав до Верховного Суду заяву про приєднання до касаційної скарги та подання доказів від 30 березня 2026 року 
(вх. № 10291/0/220-26 від 03 квітня 2026 року) з додатками, у якому просить приєднати до касаційної скарги документи.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (стаття 400 ЦПК України).

Повноваження суду касаційної інстанції визначені у статті 409 ЦПК України, згідно з якою суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково 
і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 
4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково 
і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 
5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду 
у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 
7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень касаційний суд здійснює перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій і не вирішує питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, що виключає можливість вирішення питання про прийняття доказів, наданих ОСОБА_2 на стадії перегляду справи в суді касаційної інстанції.

Тому вказані документи необхідно повернути ОСОБА_2 .

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали Київського районного суду м. Полтави від 21 серпня 
2025 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 
2025 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат, понесених заявником, відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року залишити без змін.

Заяву від 30 березня 2026 року (вх. № 10291/0/220-26 від 03 квітня 2026 року) 
з додатками повернути ОСОБА_2 .

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

І. А. Воробйова

М. Є. Червинська