ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 821/315/18
адміністративне провадження № К/9901/61242/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів: Бившева Л.І., Юрченко В.П., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 
на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року (Суддя: Дубровна В.А.),
та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року (Судді: Ступакова І.Г., Бітов А.І., Лук`янчук О.В.), 
у справі № 821/315/18 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійський Союз»
до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврійський Союз» (далі - позивач, ТОВ «Таврійський Союз») звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач, ГУ ДФС у Херсонській області), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.02.2018 року № 0000401422, № 0000411422, №0000421422, якими позивачеві збільшено грошові зобов`язання з податку на прибуток і з податку на додану вартість, а також зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за вересень 2017 року та нараховані штрафні (фінансові) санкції, а також податкове повідомлення - рішення від 02.02.2018 року №0000031202, яким зменшено бюджетне відшкодування за жовтень 2017 року. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на неправомірність прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки висновки податкового органу про порушення товариством підпункту «б» пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України при реалізації відходів і брухту чорних металів, які утворилися внаслідок переробки на виробництві та здійснювались за ставкою 0% є безпідставними, бо металобрухт не є продукцією виробництва, а є зворотним відходом, він не має собівартості, та оцінюється за ціною його можливої реалізації. У зв`язку з цим, одержані у результаті технологічного процесу виробництва відходи у вигляді металобрухту, відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу XX Перехідні положення ПК України та постанови КМУ від 25.03.2015 р. №136, були реалізовані позивачем за 0% ПДВ. Також, позивач не погоджується з висновком відповідача, зафіксованим атом перевірки щодо не збільшення ТОВ «Таврійський Союз» в декларації з податку на прибуток за 2015 рік фінансового результату до оподаткування на суму 496 790 грн., яка включена підприємством до складу інших операційних витрат внаслідок її списання, як дебіторської заборгованості, та зазначає, що в розумінні абзацу а) пп.14.1.11. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, є безнадійною заборгованістю, незалежно від того, чи здійснювалися заходи щодо її стягнення (т. 1 а.с. 5-10).

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року позов задоволено (т. 7 а.с. 41-49, 116-122).

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про неправомірність прийняття відповідачем вищенаведених податкових повідомлень-рішень, оскільки: 1) загальний строк позовної давності з моменту закінчення строку дії договору по контрагенту ПП «Таврія» сплив, що підтверджує правомірність визнання позивачем такої суми дебіторської заборгованості, як безнадійної (в розмірі 496 790 грн, шляхом включення до рядка 2180 «Інші операційні витрати» (рахунок 949 «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати») у розумінні вимог п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України та узгоджується з приписами п.11 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість» та свідчить про неправомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 01.02.2018р. №0000401422); 2) також суди дійшли висновку про неправомірність прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 01 лютого 2018 року №0000411422 та №0000421422, оскільки одержані у результаті технологічного процесу виробництва відходи у вигляді металобрухту, відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу XX Перехідні положення ПК України та постанови КМУ від 25.03.2015 р. №136 правомірно були реалізовані позивачем за 0%. При цьому з матеріалів справи суди встановили, що ТОВ «Таврійський Союз» декларувало податковий кредит за операціями з придбання метало сировини (жесті та міді), яка повністю використовувалася для виготовлення основної продукції і по завершенню виробничого циклу товариство здійснювало продаж готової продукції, а також відходів виробництва - металобрухту. Водночас матеріали справи не містять відомостей про те, що ТОВ «Таврійський Союз» здійснювало продаж саме сировини, а не відходів, які утворилися у процесі переробки сировини і про вказану обставину відповідач не вказував під час розгляду справи.

До того ж, враховуючи відсутність порушення позивачем вимог пп. «б» п.198.5 ст.198, а також п. 201.1 статті 200 ПК України, суди дійшли висновку про неправомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 02.02.2018 року №0000031202, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування за жовтень 2017 року(т. 7 а.с. 41-49, 116-122).

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в обґрунтування доводів якої посилався на правомірність прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, внаслідок зафіксованих актом перевірки порушень. 

Зокрема, за доводами скаржника, судами не враховано, що: 1) заборгованість за відвантажений та неоплачений товар, за якою минув термін позовної давності, належатиме до безнадійної, якщо відповідні заходи з її стягнення не призвели до позитивних наслідків. Однак, позивачем не надано до перевірки будь-яких документів, які б свідчили про вжиття ним з 01.01.2013 р. заходів щодо стягнення боргу з ПП «Таврія», що доводить порушення позивачем вимог пп. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139 ПК України в правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 01.02.2018 року №0000401422. 2) Крім цього, в порушення вимог пп. «б» п.198.5 ст.198, а також п. 201.1 статті 200 ПК України ТОВ «Таврійський Союз» не нараховувало податкові зобов`язання під час проведення операцій з постачання відходів і брухту чорних металів, які утворилися внаслідок переробки сировини на виробництві та не склало і не зареєструвало в ЄРПН зведені податкові накладні на суму 334 995 грн, що за доводами відповідача призвело до заниження ПДВ в сумі 122 187 грн, а також завищення позивачем від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд. 21 декларації) за вересень 2017 року в сумі 122 808 грн (пп. 200-1.3 статті 200 ПК України) (по епізоду щодо правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень №0000411422, №000042142). До того ж, скаржник посилався на правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 02.02.2018 року №0000031202, яким зменшено суму бюджетного відшкодування за жовтень 2017 року, з огляду на вищенаведені порушення позивачем вимог пп. «б» п.198.5 ст.198, а також п. 201.1 статті 200 ПК України.

На підставі викладеного, відповідач просив суд задовольнити касаційну скаргу, скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове про відмову в задоволенні позову (т. 7 а.с. 137-144).

Верховним Судом відкрито касаційне провадження у справі, закінчено підготовку справи до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної відповідачем відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1, пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійський Союз» (код ЄДРПОУ 35469058) з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, а також з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, відповідачем складено акт перевірки від 11.01.2018 р. № 7/21-22-14-01/35469058 з висновками про порушення позивачем: 
- пп.134.1.1. п.134.1. ст.134, п.п.139.2.1.п.139.2 ст.139 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 89 422,00 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 89 422,00 грн;
- пп. "б" п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України в результаті чого: занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 122 187,00 грн. в т.ч.: - за серпень 2015 року на суму ПДВ 76 256,00 грн., за листопад 2015 р. на суму ПДВ 45 931,00 грн; завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд.21) за вересень 2017 року в сумі 212 808,00 грн;
- пп. 200.1.3 статті 200.1 ПК України в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення сум податку на додану вартість, яке залишилося непогашеним станом на 1 липня 2015 року в податковій звітності з податку на додану вартість у сумі 67 949,00 грн, що призвело до завищення суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначеної пунктом 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу (т. 1 а.с. 33-68).
Крім того, судами встановлено і те, що у період з 26.12.2017 по 28.12.2017 відповідачем на підставі пп.20.1.4, п.20.1 ст.20, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст.78 ПК України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Таврійський Союз» з питання достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку за жовтень 2017 року в сумі 364 978,0 грн (податкова декларація з податку на додану вартість від 20.11.2017 року № 9244256018 з урахуванням уточнюючого розрахунку від 08.12.2017 № 9260021529), за результатами якої складено акт перевірки № 1/21-22-12-02-06/3546903 12.01.2018 року з висновками про порушення позивачем: - пункту 200.1., абз. «б» п.200.4 ст. 200 ПК України, що призвело завищення задекларованої суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню за жовтень 2017 року на загальну суму 212 808,00 грн (т. 1 а.с. 22-32).
За результатами розгляду заперечень позивача, рішеннями ГУ ДФС у Херсонській області від 31.01.2018 р. № 889/10 21-22-12-02-13 та від 01.02.2018 р. № 901/10/21-22-14-01-14, висновки актів перевірок від 11.01.2017 р. № 7/21-22-14-01/3546903 та від 12.01.2018 р. № 1/21-22-12-02-06/ 3546903 залишені без змін (т. 1 а.с. 16-20, 21).
На підставі висновків вищенаведених актів перевірок від 11.01.2017 року № 7/21-22-14-01/3546903 та від 12.01.2017 року № 1/21-22-12-02-06/3546903, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення, незгода з якими слугувала підставою для звернення позивача з цим позовом до суду, а саме:
- від 01.02.2018 року № 0000401422, яким збільшено грошові зобов`язання з податку на прибуток в сумі 89 422 грн (т. 1 а.с. 11);
- від 01.02.2018 року № 0000411422, яким збільшено грошові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 122 187 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 30 546,75 грн (т. 1 а.с. 128);
- від 01.02.2018 року № 0000421422, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за вересень 2017 року в розмірі 212 808,00 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 6 794,90 грн (т. 1 а.с. 126).
- від 02.02.2018 року № 0000031202, яким зменшено розмір бюджетного відшкодування за жовтень 2017 року в розмірі 212 808,00 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 106 404,00 грн (т. 1 а.с. 127).
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

1) Як встановлено судами попередніх інстанцій, висновки відповідача, зафіксовані актом перевірки про порушення ТОВ «Таврійський Союз» підпункту 34.1.1. п.134.1. ст.134, п.п. 139.2.1. п. 139.2 ст. 139 ПК України обґрунтовані тим, що право на віднесення до витрат безнадійної заборгованості у податковому обліку надається платнику податків через формування резерву сумнівних боргів, який у бухгалтерському обліку відображається записом: Дт.944 Кт.38; відсутність документів, підтверджуючих вжиття заходів щодо стягнення такої заборгованості (ведення претензійної роботи - надсилання претензій або інших звернень до дебіторів про погашення боргу, позови до суду та інше) унеможливлює віднесення спірної суми дебіторської заборгованості до безнадійної за ознаками, визначеними в п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України. Внаслідок несформованого підприємством резерву сумнівних боргів та не вжиття заходів щодо стягнення такої заборгованості ТОВ «Таврійський Союз» не мало права на включення до складу інших операційних витрат списану дебіторську заборгованість у сумі 496 790 грн. Вищенаведені висновки контролюючого органу слугували підставою для прийняття податкового повідомлення - рішення від 01.02.2018р. №0000401422 про збільшення товариству грошових зобов`язань з податку на прибуток в сумі 89 422 грн.
Однак, суди попередніх інстанцій визнали безпідставними такі висновки відповідача, зазначивши, що посилання відповідача про наявність у позивача права на віднесення до витрат безнадійної заборгованості у податковому обліку лише через формування резерву сумнівних боргів, спростовується приписами Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.1999р. за №725/4018. Проте враховуючи те, що на момент відображення позивачем списання суми безнадійної дебіторської заборгованості в розмірі 496 790 грн шляхом включення до рядка 2180 «Інші операційні витрати» (рахунок 949 «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати»), загальний строк позовної давності з моменту закінчення строку дії договору по контрагенту ПП «Таврія» сплив, суди дійшли висновків , що позивачем правомірно було визнано таку суму дебіторської заборгованості, як безнадійну, що відповідає ознакам безнадійної заборгованості за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, у розумінні п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України та узгоджується з приписами п.11 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість»
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 01.02.2012 р. між ТОВ «Таврійський Союз» (продавець) та ПП «Таврія» (покупець) укладено договір № 38, за умовами якого продавець зобов`язався передати товар (брухт чорних металів за ДСТУ 4121-202 «Метали чорні вторинні» у власність покупця узгодженими партіями; пунктом 4.2 договору передбачено, що оплата проводиться на підставі виставленого рахунку в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Договір діє до 31 грудня 2012 року (т. 6 а.с. 23-24). 
Судами встановлено, що 31.12.2015 р. позивачем списано дебіторську заборгованість по ПП «Таврія» в сумі 496 790 грн., яка виникла за договором купівлі-продажу №38 від 01.02.2012р., строк позовної давності якої минув, що підтверджується наказом ТОВ «Таврійській Союз» № 76 від 31.12.2015р., копія якого наявна в матеріалах справи (т. 6 а.с. 22).
Так, відповідно до пп.14.1.11 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), безнадійна заборгованість - це заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, а саме: а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; в) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи, у в`язку із їх ліквідацією.
Перебіг позовної давності регулюється Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), статтею 257 якого визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
До того ж, у відповідності до п.11 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість», виключення безнадійної дебіторської заборгованості з активів здійснюється з одночасним зменшенням величини резерву сумнівних боргів. У разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів безнадійна дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги списується з активів на інші операційні витрати. Сума відшкодування раніше списаної безнадійної дебіторської заборгованості включається до складу інших операційних доходів. Поточна дебіторська заборгованість, щодо якої створення резерву сумнівних боргів не передбачено, у разі визнання її безнадійною списується з балансу з відображенням у складі інших операційних витрат. 
Отже враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини того, що на момент відображення позивачем списання суми безнадійної дебіторської заборгованості в розмірі 496 790 грн шляхом включення до рядка 2180 «Інші операційні витрати» (рахунок 949 «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати») загальний строк позовної давності з моменту закінчення строку дії договору по контрагенту ПП «Таврія» сплив, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність визнання позивачем такої суми дебіторської заборгованості, як безнадійної, що відповідає ознакам безнадійної заборгованості за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності у розумінні п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України та узгоджується з приписами п.11 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість».
Доводи касаційної скарги не містять посилання на неправомірність таких висновків судів попередніх інстанцій, а лише містять посилання на відсутність доказів вжиття позивачем заходів стягнення боргу за договірними відносинами, що в свою чергу не було предметом оцінки судами попередніх інстанцій і фактично свідчить про переоцінку обставин та доказів у справі, що враховуючи вимоги частини 2 статті 341 КАС України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного перегляду судових рішень. 
2) До того ж, як встановлено судами, підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень від 01 лютого 2018 року №0000411422 та №0000421422 слугували висновки контролюючого органу в акті перевірки №7/21-22-14-01/3546903 від 11.01.2017 р. про неправомірність реалізації ТОВ «Таврійський Союз» відходів і брухту чорних металів, які утворилися внаслідок переробки сировини на виробництві, зі ставкою ПДВ 0%.
Зокрема, з акту перевірки суди встановили, що таких висновків відповідач дійшов з огляду на те, що відображені у колонці Б рядка 1 Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою та ставкою 7%, крім ввезення товарів на митну територію України» за період з 01.11.2014р. по 30.09.2017 р. показники звітності вважаються заниженими на загальну суму 334 995 грн., у розрізі певних податкових періодів, оскільки при реалізації відходів і брухту чорних металів, які утворилися внаслідок переробки на виробництві сировини, придбаної відповідно до реєстру складених податкових накладних, ТОВ «Таврійський Союз» зобов`язано було нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ, скласти податкові накладні та зареєструвати в ЄРПН зведені податкові накладні на загальну суму ПДВ 334 995 грн. Що призвело до порушення товариством пп. «б» п.198.5 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України та п.п.200-1.3 статті 200-1 ПК України. 
Однак суди дійшли висновку про неправомірність таких висновків відповідача, зафіксованих актом перевірки, оскільки упродовж спірного періоду (з 01.11.2014р. по 30.09.2017р.) були чинним норми Податкового кодексу України, згідно з якими операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, звільнялись від оподаткування податком на додану вартість. За висновками судів, металобрухт, отриманий у процесі виробництва, є зворотними відходами, а тому не може вважатися продукцією, яка була придбана платником податків та в подальшому реалізована в операціях, звільнених від оподаткування, що є безумовною підставою для нарахування платником податків в таких випадках податкових зобов`язань з ПДВ.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з наступних підстав.
З матеріалів справи суди встановили, що основним видом господарської діяльності ТОВ «Таврійський Союз» є виробництво легких металевих пакувань (КВЕД 25.92.), а саме жерстяних банок, кришок для консервування. Сировиною для виробництва банок є жерсть та мідь, для виробництва кришок - жерсть.
Надаючи оцінку висновка акта перевірки суди встановили, що протягом перевіряємого за результатами перевірки періоду, основними постачальниками жерсті та міді були ТОВ «АрселорМіттал Пекеджінг Україна» (код ЄДРПОУ 34611849), ТОВ «Укр-Алюмічій» (код ЄДРПОУ 39734621) (т. 5 а.с. 74-75) та ТОВ «Торгівельний Дім «Резтех» (код ЄДРПОУ 37353315) (т. 5 а.с. 78-80) і суми ПДВ, сплачені у складі вартості з придбанням вказаної сировини, включені до складу податкового кредиту в деклараціях по ПДВ за 2015-2017 роки (т. 4 а.с. 46-240, т. 5 а.с. 1-57).
Судами встановлено, що в подальшому, вказана сировина була використана позивачем у технологічному процесі по виробництву готової продукції, а саме консервної кришки та кришки металевої для скляних консервних банок, що підтверджується наявними у справі документами, зокрема, калькуляціями вартості виробництва продукції та діють норми розходу сировини та матеріалів на виробництво продукції, які були предметом дослідження під час перевірки та судами попередніх інстанцій в ході розгляду даної справи (т. 2, т. 3, т. 4 а.с. 1-45).
За висновками судів, отримані в ході технологічного процесу виробництва готової продукції відходи, у вигляді обрізу рулонної жерсті та міді, були оприбутковані у бухгалтерському обліку, як металобрухт, отриманий, як відходи основного чи допоміжних виробництв за принципом обліку зворотних відходів, що виникають в процесі виробництва (т. 1 а.с. 136-249). В подальшому, протягом 2013-2016 років вироблена з сировини готова продукція (жерстяні банки, кришки для консервування) була реалізована ТОВ «Таврійський Союз» за операціями, які оподатковуються за ставкою 20% ПДВ.
Зокрема, як встановлено судами, вищевказаний металобрухт протягом перевіреного періоду був реалізований ТОВ «Таврійський Союз» спеціалізованим фірмам - покупцям, що мали ліцензію на збір металобрухту, що підтверджується наявними у справі копіями договору №48 від 19.04.2013р. з ТОВ «УКРСПЕЦМЕТ» (т. 5 а.с. 60-63), договору № 23/03 від 23.03.2015р. та №8 від 01.02.2016р. з ПП «ЕРАТО-ВТОРРЕСУРСИ» (т. 5 а.с. 67-70, 71-73), договору №1 від 14.05.2015р. з TOB «МЕГАМЕТ» (т. 5 а.с. 64-66), договору №61-г/п від 18.02.2016р. з ТОВ «ГАЛБРУХТ» (т. 5 а.с. 58-59). Реалізація відходів і брухту чорних металів, які утворилися внаслідок переробки на виробництві, здійснювалась зі ставкою ПДВ 0 %. На поставку товару позивачем виписувались податкові накладні та реєструвались в ЄРПН.
Так, відповідно пункту 23 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) тимчасово до 01.01.2014 р. від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів та деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00). Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
В подальшому, до пункту 23 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України були внесені зміни, згідно з якими пролонговано пільговий режим оподаткування податком на додану вартість до 01.01.2019р.
На виконання зазначених законодавчих вимог Кабінет Міністрів України 12.01.2011р. прийняв постанову №15, якою затвердив перелік відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 1 січня 2019 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість.
Положеннями пп. «б» п.198.5 ст.198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу).
Вказана норма права передбачає, що загальна сума податкового кредиту підлягає коригуванню (зменшенню) у разі, якщо товар, за операцією з придбання якого був задекларований податковий кредит, у подальшому використовувався в операціях, звільнених від оподаткування.
Судами з матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Таврійський Союз» декларувало податковий кредит за операціями з придбання метало сировини (жесті та міді), яка повністю використовувалася для виготовлення основної продукції і по завершенню виробничого циклу товариство здійснювало продаж готової продукції, а також відходів виробництва - металобрухту. Проте відповідачем не доведено, а матеріали справи не містять відомостей про те, що ТОВ «Таврійський Союз» здійснювало продаж ТОВ «УКРСПЕЦМЕТ», ПП «ЕРАТО-ВТОРРЕСУРСИ», TOB «МЕГАМЕТ» та ТОВ «ГАЛБРУХТ» саме сировини, а не відходів, які утворилися у процесі переробки сировини, що не спростовано доводами касаційної скарги.
Отже проаналізувавши наведене нормативне регулювання та встановлені обставини, суди дійшли висновку про те, що відсутні підстави для нарахування позивачу податкових зобов`язань звітного періоду, в якому реалізовані відходи від переробки придбаної сировини (металобрухт), на суму ПДВ, розраховану із вартості цього металобрухту. 
Подібна правова позиція викладена і в постанові від 07 липня 2021 року у справі № 540/726/19 (адміністративне провадження № К/9901/232/20).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що з огляду на те, що ТОВ «Таврійський Союз» не використовувало в операціях, звільнених від оподаткування, саме товар (сировину), застосування податковим органом до спірних правовідносин положень пп. б п.198.5 ст.198 ПК України і нарахування до сплати є безпідставним, що в свою чергу не спростовано доводами касаційної скарги.
До того ж, оскільки за встановлених судами обставин справи єдиною підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 02 лютого 2018 року №0000031202 про зменшення позивачу розміру бюджетного відшкодування за жовтень 2017 року в розмірі 212 808 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 106 404 грн., є висновок відповідача, викладений в акті документальної планової перевірки ТОВ «Таврійський Союз» від 11.01.2018р. №7/21-22-14-01/35469058 в частині порушення позивачем підпункту «б» п.198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України при реалізації металобрухту, який за результатами судового розгляду з огляду на вищенаведені обставини є неправомірним, суди попередніх інстанцій правомірно визнали протиправним та скасували вищенаведене податкове повідомлення-рішення від 02 лютого 2018 року №0000031202. Доводи касаційної скарги в наведеній частині також не спростовують правильність таких висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем в касаційній скарзі лише дублюються висновки акта перевірки в контексті зафіксованих перевіркою порушень, без врахування при цьому вищенаведених висновків судів попередніх інстанцій в розрізі неправомірності прийняття податкових повідомлень-рішень, а лише містять посилання на необхідність переоцінки доказів у справі, або їх додаткової оцінки судом касаційної інстанції, що у відповідності до вимог статті 341 КАС України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 

Так, згідно частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 №460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини першої статті 341 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 821/315/18, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Судді | І.А. Васильєва Л.І. Бившева  В.П. Юрченко