П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/86/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
07 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Яремчукa К.О.  Сушка О.О. , 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому, після роз`єднання позовних вимог, предметом розгляду у справі №560/86/26 залишилися вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо відмови у нарахуванні та виплаті додаткової грошової винагороди у повному розмірі за період з 01 квітня 2022 року по 09 жовтня 2022 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за цей період у повному розмірі.
Позов мотивовано тим, що відповідач не виплатив позивачу в повному розмірі додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за безпосередню участь у бойових діях за спірний період.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що позивач обґрунтовує право на виплату додаткової винагороди довідкою військової частини НОМЕР_1 від 09 жовтня 2022 року №535 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Суд зазначив, що ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій, а тому дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для виплати позивачеві додаткової винагороди за період з 01 квітня 2022 року по 09 жовтня 2022 року у збільшеному розмірі.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно оцінив довідку від 09 жовтня 2022 року №535, оскільки вона підтверджує, що позивач з 01 травня 2022 року по 09 жовтня 2022 року безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в Харківській області, зокрема у населених пунктах Харківської області, зазначених у довідці. На думку апелянта, те, що довідка може використовуватися для надання статусу учасника бойових дій, не виключає її доказового значення у спорі про додаткову винагороду.
Апелянт також посилається на те, що довідка №535 видана на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 травня 2022 року №41, бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 травня 2022 року №4 дск, бойового наказу від 01 червня 2022 року №11 дск, бойового наказу від 01 липня 2022 року №26 дск, бойового розпорядження від 01 вересня 2022 року №66 дск та бойового наказу від 29 вересня 2022 року №75 дск. З метою повного з`ясування обставин справи апелянт просить апеляційний суд витребувати у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії цих документів.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 у період з 26 лютого 2022 року по 12 квітня 2023 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 09 жовтня 2022 року №535 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, старший сержант ОСОБА_1 у період з 01 травня 2022 року по теперішній час безпосередньо приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Харківській області, забезпеченні її здійснення зазначених заходів н.п. АДРЕСА_1 .
У цій довідці зазначено, що вона є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 квітня 2023 року №102 позивача з 12 квітня 2023 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом частин другої та третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги лише у випадках встановлення порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі або відзиві на неї.
Відповідно до частини четвертої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи доведе неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, апеляційне провадження не є повторним повним розглядом справи та не призначене для формування доказової бази сторони, яка не скористалася відповідними процесуальними правами у суді першої інстанції. Учасник справи, який посилається на певні документи як на підставу своїх вимог, повинен або подати їх до суду першої інстанції, або своєчасно заявити клопотання про їх витребування із зазначенням причин неможливості самостійного подання.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади військового обов`язку і військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII. За змістом статей 1–3 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, а правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них нормативно-правові акти.
Відповідно до пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим або спеціальним званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а виплата такого забезпечення здійснюється в порядку, що затверджується відповідними державними органами.
На виконання Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
У редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, постанова №168 передбачала виплату військовослужбовцям додаткової винагороди. Для військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, встановлювалася додаткова винагорода у розмірі 100000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів або начальників.
Механізм і умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового або спеціального завдання чи забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі бойового наказу або бойового розпорядження; журналу бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу, журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення або постової відомості під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад; рапорту або донесення командира підрозділу, групи, корабля, судна чи катера про участь кожного військовослужбовця, у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів, у бойових діях або заходах, у виконанні бойових чи спеціальних завдань.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на додаткову винагороду у розмірі 100000 грн у розрахунку на місяць не виникає лише з факту проходження військової служби під час воєнного стану або перебування військовослужбовця в області чи населеному пункті, де здійснювалися бойові дії або відповідні заходи. Для набуття права на таку виплату необхідне встановлення сукупності умов: безпосередня участь у бойових діях або здійсненні відповідних заходів, перебування безпосередньо в районах їх здійснення та належне документальне підтвердження часу такої участі.
Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 05 серпня 2024 року у справі №200/4100/23, у якій зазначено, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі; ключовою умовою є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань або заходів і документальне підтвердження цих обставин відповідними документами.
Аналогічний підхід простежується у постановах Верховного Суду від 06 червня 2024 року у справі №400/1217/23, від 20 червня 2024 року у справі №400/249/23, від 08 серпня 2024 року у справі №280/2754/23, від 16 січня 2025 року у справі №360/956/23, а також у постанові від 08 травня 2025 року у справі №520/17688/23. Верховний Суд виходить із того, що суд має встановити не загальний факт проходження військової служби у період воєнного стану, а конкретні обставини виконання військовослужбовцем бойових або спеціальних завдань, їх тривалість, місце виконання та документи, якими такі обставини підтверджені.
Колегія суддів враховує і правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05 грудня 2024 року у справі №120/4135/23, відповідно до якого підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах не повинно бути надмірно формальним, а формальні недоліки документального підтвердження не завжди виключають можливість підтвердження права на додаткову винагороду. Разом з тим цей висновок не означає, що будь-яка довідка незалежно від її змісту та без дослідження документів, на підставі яких вона видана, є достатньою підставою для виплати винагороди у збільшеному розмірі. Він передбачає оцінку наявних у справі доказів, а не звільнення позивача від обов`язку довести обставини, на які він посилається.
Колегія суддів зазначає, що довідка №535 підтверджує участь позивача у заходах із 01 травня 2022 року, тоді як позовні вимоги заявлені за період з 01 квітня 2022 року по 09 жовтня 2022 року. Отже, навіть за змістом довідки, на яку посилається позивач, вона не охоплює період з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року. Інших доказів, які б підтверджували право позивача на додаткову винагороду у збільшеному розмірі за квітень 2022 року, матеріали справи не містять.
Щодо періоду з 01 травня 2022 року по 09 жовтня 2022 року, то довідка №535 містить загальне формулювання про участь позивача у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у Харківській області.
Заявлене в апеляційній скарзі клопотання про витребування документів саме по собі не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, який вирішував спір виходячи з доказів, поданих сторонами під час розгляду справи. Обставин, передбачених частиною четвертою статті 308 КАС України, які б давали підстави для прийняття нових доказів судом апеляційної інстанції, апелянтом не наведено.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Цей принцип не означає, що суд повинен збирати докази замість сторони, яка знає про їх існування, посилається на них як на підставу своїх вимог, але не заявляє клопотання про їх витребування у суді першої інстанції.
За змістом частин першої–третьої статті 79 КАС України докази подаються учасниками справи безпосередньо до суду у визначені процесуальні строки, а у разі неможливості їх подання — учасник справи зобов`язаний повідомити суд про причини та підтвердити вжиття всіх залежних від нього заходів для отримання таких доказів.
Таким чином, подання доказів до суду першої інстанції є загальним правилом, а їх прийняття судом апеляційної інстанції має виключний характер.
На стадії апеляційного розгляду справи докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина четверта статті 308 КАС України).
Відсутність відзиву відповідача на позовну заяву також не є безумовною підставою для задоволення позову. Частина шоста статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін.
Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, а відтак рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року у справі №560/86/26 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Яремчук К.О.    Сушко О.О.