ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 
УХВАЛА
про відмову у закритті провадження
09 вересня 2026 р. | Справа № 160/24948/26

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) клопотання Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області про закриття провадження у справі за позовом адвоката Гринь Ірини Володимирівни в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним, 

УСТАНОВИВ:

17.08.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Гринь Ірини Володимирівни в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області (далі – відповідач) з такими позовними вимогами:
- визнати протиправними рішення Головного управління ДПС в Дніпропетровській області від 10.04.2026 №200 «Про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності» разом із Додатком 1 до нього в частині припинення дії 31 ліцензії Позивача на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами з реєстраційними номерами: 1) №04360320202600736; 2) №04360320202600737; 3) №04360320202600739; 4) №04360320202600740; 5)№04360320202600741; 6) №04360320202600742; 7)№04360320202600743; 8) №04360320202600744;9) №04360320202600745; 10) №04360320202600746; 11) №04360320202600747; 12) №04360320202600748; 13) №04360320202600749; 14) №04360320202600750; 15) №04360320202600751; 16) №04360320202600752; 17) №04360320202600753; 18) №04360320202600754; 19) №04360320202600755; 20) №04360320202600756; 21) №04360320202600757; 22) №04360320202600813; 23) №04360320202600814; 24) №04360320202600815; 25) №04360320202600816; 26) №04360320202600817; 27) №04360320202600819; 28) №04360320202600820; 29) № 04360320202600821; 30) №04360320202600822; 31) №04360320202600823.
Ухвалою суду від 20.08.2026 відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано від відповідача докази.
Ухвалою суду від 25.08.2026 залишено без задоволення заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про розгляд справи № №160/24948/26 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.
07.09.2026 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтоване таким.
В ході аналізу публічних джерел інформації – виявлено факт припинення державної реєстрації ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 24 серпня 2026 року.
Відповідно до п.1, 5 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; 5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суб`єкт господарювання - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою; група суб`єктів господарювання, пов`язаних відносинами контролю. Суб`єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності. Господарською діяльністю не вважається діяльність фізичної особи з придбання товарів народного споживання для кінцевого споживання.
Відносини, що виникають у сфері ліцензування виробництва, оптової і роздрібної торгівлі тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України регулюються Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (далі – Закон №3817-ІХ).
Відповідно до ч.1 ст. 42 Закону №3817-ІХ, ліцензія на право провадження відповідного виду господарської діяльності надається, за умови реєстрації або взяття на облік суб`єкта господарювання у податкових органах та повідомлення таким суб`єктом господарювання про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, через які здійснюватиметься відповідний вид ліцензійної діяльності, відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, та проходження електронної ідентифікації онлайн в електронному кабінеті з дотриманням вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" і здійснення листування з контролюючим органом через електронний кабінет відповідно до прийнятої контролюючим органом заяви про бажання отримувати документи через електронний кабінет.
Таким чином, навіть за умови задоволення позову судом – контролюючий орган буде позбавлений можливості поновити ліцензію Позивача, оскільки ліцензія може бути поновлена тільки суб`єкту господарювання.
Відповідно до приписів п.2 ч.2 ст. 46 цього Закону, підставою для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є: 2) наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про державну реєстрацію припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (у тому числі припинення юридичної особи/припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, уповноваженої на ведення обліку результатів діяльності за договорами про спільну діяльність без утворення юридичної особи), крім випадків перетворення державного підприємства/акціонерного товариства в інше господарське товариство, - з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця.
Обравши такий спосіб захисту, Позивач фактично має на меті реалізувати право на ліцензію, яке не передбачене, з огляду на приписи Закону №3817-ІХ. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).
У сформованій ситуації взагалі відсутній ефективний спосіб захисту, оскільки Позивач перестав бути стороною правовідносин щодо ліцензування та використання ліцензії, таким чином відсутній як предмет спору, так і ефективний спосіб захисту порушеного права.
На підставі викладеного відповідач просив закрити провадження у справі № №160/24948/26.
08.09.2026 представник позивача надала письмові заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, зазначивши, що жодної з підстав, передбачених пунктами 1 і 5 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, у цій справі не існує.
Пункт 5 частини 1 статті 238 КАС України містить вичерпний перелік із двох подій: смерть (оголошення померлою) фізичної особи і припинення юридичної особи. Третьої події - припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця - вона не передбачає. Позивач є живою. У витягу з Єдиного державного реєстру, який Відповідач сам додав до клопотання, у графі «Відомості про смерть фізичної особи - підприємця, визнання її безвісно відсутньою або оголошення її померлою» зазначено: «відомості відсутні». Фізична особа - підприємець не є окремим суб`єктом права, відмінним від фізичної особи. Реєстрація фізичної особи підприємцем не створює нового суб`єкта, а лише надає наявній фізичній особі права на здійснення підприємницької діяльності. Відповідно, припинення такої реєстрації не припиняє ані самої особи, ані її процесуальної правосуб`єктності.
Це прямо випливає зі статті 52 Цивільного кодексу України, за якою фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Отже, права та обов`язки, набуті під час підприємницької діяльності, після припинення реєстрації зберігаються за тією самою фізичною особою.
Позивач як фізична особа продовжує брати участь у справі, має повну процесуальну дієздатність і представлена адвокатом на підставі ордера серії АЕ № 1493604 від 13.04.2026, який залишається чинним.
Безпосередньо щодо наслідків припинення підприємницької діяльності для адміністративного провадження висловився Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 2а-1813/10/2670. Суд відхилив довід фізичної особи - підприємця, яка припинила підприємницьку діяльність, про необхідність закриття провадження саме у зв`язку з припиненням ним підприємницької діяльності та зазначив, що процесуальна норма про закриття провадження передбачає смерть (оголошення померлою) фізичної особи або ліквідацію юридичної особи, але не припинення підприємницької діяльності фізичної особи. Верховний Суд окремо послався на статтю 52 Цивільного кодексу України та на те, що фізична особа після припинення статусу підприємця не перестає існувати.
Аналогічний за змістом висновок містить постанова Верховного Суду від 22 жовтня 2021 року у справі № 814/2001/16. У цій справі Верховний Суд наголосив, що після виключення фізичної особи - підприємця з реєстру її права та обов`язки, пов`язані з підприємницькою діяльністю, не зникають, оскільки сама фізична особа продовжує існувати. Верховний Суд скасував ухвалу, яка перешкоджала розгляду вимог про скасування податкового повідомлення-рішення, та прямо зазначив, що позбавлення особи можливості отримати судове вирішення спору по суті призводить до неналежного захисту її прав і суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Правовий висновок про безперервність правосуб`єктності фізичної особи сформульовано і Великою Палатою Верховного Суду. У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата зазначила, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки, набуті під час здійснення підприємницької діяльності, не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.
У постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи статті 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, також виходила з того, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її зобов`язання не припиняються, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та продовжує відповідати за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю.
Отже, припинення 24.08.2026 державної реєстрації підприємницької діяльності Позивача не є припиненням сторони у справі в розумінні пункту 5 частини 1 статті 238 КАС України. У цій справі немає ані смерті фізичної особи, ані припинення юридичної особи; немає також потреби у правонаступництві, оскільки суб`єктом матеріальних і процесуальних прав залишається та сама фізична особа - ОСОБА_1 .
Також відповідач посилається також на пункт 1 частини 1 статті 238 КАС України - «якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства». Однак припинення Позивачем підприємницької діяльності не змінює ані характеру оскаржуваного акта, ані природи спірних правовідносин. Жодного доводу на підтвердження цієї підстави клопотання не містить.
Предметом спору є індивідуальне рішення органу ліцензування - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, прийняте при здійсненні владних управлінських функцій, яким безпосередньо припинено дію 31 ліцензії Позивача. Такий спір відповідає ознакам публічно-правового спору і належить до юрисдикції адміністративних судів відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України.
Оскаржуване рішення ГУ ДПС від 10.04.2026 № 200 не скасоване та не визнане протиправним. Саме цим рішенням припинено дію 31 ліцензії Позивача за пунктом 10 частини 2 статті 46 Закону № 3817-IX - у зв`язку з нібито встановленим фактом відсутності ліцензіата. Подальше припинення підприємницької діяльності 24.08.2026 не анулює факту прийняття цього рішення та не усуває вже породжених ним правових наслідків.
Частина 5 статті 46 Закону України від 18.06.2024 № 3817-IX прямо встановлює спеціальний наслідок успішного адміністративного або судового оскарження: якщо рішення прийнято на користь платника податку, ліцензія, що була припинена оскаржуваним рішенням органу ліцензування, вважається діючою з дати її припинення. Отже, передбачений законом результат судового захисту має ретроспективний характер. Суд не зобов`язаний «поновлювати ліцензію на майбутнє» особі, яка станом на дату рішення вже не є підприємцем. У разі задоволення позову закон сам відновлює правовий стан, який існував би без незаконного рішення: 31 ліцензія вважатиметься діючою з дати їх припинення 10.04.2026, принаймні до настання іншої самостійної законної підстави для їх припинення.
Реєстраційна дія від 24.08.2026 є саме такою іншою, пізнішою юридичною обставиною. Пункт 2 частини 2 статті 46 Закону № 3817-IX передбачає припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця як окрему підставу для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії. Частина 1 цієї ж статті встановлює, що дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування відповідного рішення. Тому подія 24.08.2026 може породжувати правові наслідки з цієї дати, але вона не може ретроспективно замінити підставу рішення від 10.04.2026, «вилікувати» його можливу незаконність або зробити безпредметним спір щодо періоду до 24.08.2026.
Закон № 3817-IX додатково підтверджує, що рішення суду про скасування рішення органу ліцензування має самостійне реєстрове значення. За статтею 34 цього Закону Єдиний реєстр ліцензіатів містить дату рішення суду, що набрало законної сили, та номер справи, у якій визнано протиправним і скасовано рішення органу ліцензування про припинення дії ліцензії; відомості реєстру змінюються, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Отже, твердження Відповідача про відсутність будь-якого ефективного результату судового розгляду прямо суперечить конструкції самого Закону № 3817-IX.
Спір має і конкретний майновий вимір. Плата за кожну з 31 ліцензії у розмірі 756,61 грн була внесена Позивачем наперед за період з 13.03.2026 по 13.06.2026. Дію ліцензій припинено 10.04.2026, тобто всередині оплаченого періоду. Правомірність позбавлення Позивача оплаченого права на здійснення ліцензованої діяльності за цей період не втрачає значення через подію, що настала лише 24.08.2026.
Крім того, оскаржуване рішення та відомості про припинення ліцензій були внесені до Єдиного реєстру ліцензіатів та оприлюднені. Судове рішення про протиправність такого акта усуває правову невизначеність щодо законності припинення 31 ліцензії та є підставою для приведення реєстрових відомостей у відповідність до встановленого судом правового стану.
Оскаржуване рішення створює для Позивача перешкоду і на майбутнє. Частиною 9 статті 46 Закону № 3817-IX встановлено, що у разі припинення дії ліцензії суб`єкт господарювання може подати нову заяву про отримання ліцензії після усунення порушень, що були підставами для припинення її дії. Доки рішення від 10.04.2026 № 200 є чинним, зафіксована в ньому підстава залишається обставиною, що підлягає усуненню, а право фізичної особи знову зареєструватися підприємцем законом не обмежене.
Таким чином, предмет спору існує незалежно від того, що після виникнення спору Позивач припинила підприємницьку діяльність. Судове рішення по суті здатне змінити правове становище Позивача щодо минулого періоду та породжує прямо передбачені законом наслідки. Це виключає тезу Відповідача про «відсутність спору» або «відсутність ефективного способу захисту».
Закон не ставить наслідок успішного оскарження у залежність від прийняття ДПС окремого рішення про «поновлення» ліцензії. Частина 5 статті 46 Закону № 3817-IX імперативно визначає: ліцензія вважається діючою з дати її припинення. Тому посилання Відповідача на неможливість здійснити не заявлену Позивачем дію не доводить ані відсутності предмета спору, ані неефективності обраного способу захисту.
Посилання Відповідача на пункт 2 частини 2 статті 46 Закону № 3817-IX також не стосується правомірності рішення від 10.04.2026. Це рішення прийнято за іншою підставою - пунктом 10 частини 2 статті 46 Закону № 3817-IX - та більш ніж за чотири місяці до припинення підприємницької діяльності Позивача. Обставина, що виникла 24.08.2026, не існувала на момент прийняття оскаржуваного рішення і не була покладена в його основу.
Такий підхід узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 560/6217/21 Верховний Суд наголосив, що суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність оскаржуваного рішення іншими обставинами, ніж ті, що були зазначені безпосередньо у цьому рішенні; інакше орган влади отримав би можливість довільно доповнювати мотивацію акта після його прийняття, що несумісно з принципами правової визначеності та належного урядування. Аналогічно у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 440/2111/19 Верховний Суд зазначив, що правомірність рішення суб`єкта владних повноважень оцінюється на момент його прийняття і не може виправдовуватися подіями, які відбулися пізніше.
Посилання Відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а є нерелевантним до обставин цієї справи.
Задоволення клопотання ДПС означало б остаточне позбавлення Позивача можливості отримати судову оцінку правомірності рішення, яким 10.04.2026 припинено дію 31 ліцензії, попри те що на момент прийняття цього рішення та протягом більш як чотирьох наступних місяців Позивач залишалася зареєстрованою фізичною особою - підприємцем.
Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2021 року у справі № 814/2001/16, оцінюючи наслідки закриття провадження після припинення фізичною особою підприємницької діяльності, зазначив, що ненадання особі реальної можливості оскаржити податкове рішення позбавляє її належного захисту прав і порушує приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У цій же постанові Верховний Суд наголосив, що за відсутності судового рішення по суті не можна вважати забезпеченим належний захист прав, свобод та інтересів фізичної особи. Цей висновок має пряме значення і для цієї справи: припинення статусу підприємця після виникнення спору не може перетворюватися на процесуальний механізм, який унеможливлює перевірку законності владного акта, що вже спричинив для особи несприятливі наслідки.
На підставі викладеного представник позивача просила суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі та продовжити розгляд справи.
Розглянувши клопотання відповідача та надані представником позивача заперечення, суд дійшов наступного.
07.02.2023 здійснено державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (запис №2010350000000260646), що підтверджується Витягом з відповідного реєстру від 19.07.2026. Основним видом діяльності Позивача є 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах. 08.02.2023 здійснена реєстрація ФОП ОСОБА_1 в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області (Дніпровська державна податкова інспекція).
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області Позивачу надано 31 ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами. Дата початку дії всіх ліцензій - 13.03.2026.
25.03.2026 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято наказ №1720-п «Про проведення фактичної перевірки» (далі за текстом - Наказ), яким вирішено провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору та оформлення трудових відносин з працівниками, з 25.03.2026, тривалістю не більше 10 діб, та видано направлення на перевірку від 25.03.2026 №2523.
25.03.2026 зазначені в направленні посадові особи здійснили вихід за адресою: АДРЕСА_1 . Копія Наказу Позивачу під розписку до початку проведення перевірки не вручалася, направлення на перевірку Позивачу не пред`являлися.
За результатами виходу складено Акт про неможливість проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 26.03.2026 за №714/04-36-09-04/ НОМЕР_1 (далі за текстом - Акт), у якому зазначено, що працівниками Головного управління ДПС у Дніпропетровській області «встановлено відсутність ФОП ОСОБА_1 за місцезнаходженням платника податків», у зв`язку з чим провести фактичну перевірку не є можливим.
На підставі Акта Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 10.04.2026 прийнято оскаржуване рішення №200 «Про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності» на підставі пункту 10 частини 2 статті 46 Закону України від 18.06.2024 №3817-IX, а саме факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності, що зазначені в Єдиному реєстрі ліцензіатів, встановлений контролюючим органом у ході перевірки та зафіксований у відповідному акті.
17.08.2026 позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, що розглядається.
24.08.2026 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за її рішенням, що підтверджується витягом від 07.09.2026.
Відповідач, звертаючись з клопотанням про закриття провадження у справі, посилається на пункти 1, 5 частини першої статті 238 КАС України.
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
В межах спірних правовідносин позивачем є фізична особа – підприємець, яка після звернення до суду припинила підприємницьку діяльність.
Відповідно до частини першої статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Тобто, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки, набуті під час здійснення підприємницької діяльності, не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.
Зазначений висновок в повній мірі узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 13.02.2019 у справі № 910/8729/28, Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.02.2019 у справі № 2а-1813/10/2670, від 22.10.2021 у справі № 814/2001/16.
Таким чином, припинення підприємницької діяльності фізичною особою – підприємцем не є підставою для закриття провадження, визначеною пунктом 5 частини першої статті 238 КАС України або будь-яким іншим пунктом цієї норми.
Пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Посилання на зазначений пункт як на підставу для закриття провадження у справі відповідач обґрунтовує неможливістю відновлення прав позивача після скасування рішення про анулювання ліцензії та вимогами п.2 ч.2 ст. 46 Закону №3817-ІХ.
Так, пунктом 2 частини другої статті 46 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» передбачено, що підставами для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є зокрема наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про державну реєстрацію припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (у тому числі припинення юридичної особи/припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, уповноваженої на ведення обліку результатів діяльності за договорами про спільну діяльність без утворення юридичної особи), крім випадків перетворення державного підприємства/акціонерного товариства в інше господарське товариство, - з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця.
Предметом спору у цій справі є оскарження позивачем рішення Головного управління ДПС в Дніпропетровській області від 10.04.2026 №200 «Про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності» разом із Додатком 1 до нього в частині припинення дії 31 ліцензії позивача на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.
Підставою для прийняття оскаржуваного рішення став пункт 10 частини другої статті 46 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», згідно із яким підставами для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є зокрема факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності, що зазначені в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального та/або Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, факт відсутності уповноваженої особи за місцем зберігання, яке внесено до Єдиного реєстру місць зберігання за договорами про надання послуг із складського зберігання, встановлений контролюючим органом у ході перевірки та зафіксований у відповідному акті про відсутність ліцензіата та/або його уповноважених осіб.
Суд зауважує, що у межах спірних правовідносин йдеться про можливі порушення з боку відповідача прав позивача у період здійснення нею підприємницької діяльності, а не на майбутнє, у разі задоволення позовних вимог скасування оскаржуваного рішення може поновити права позивача з дати прийняття останнього – 10.04.2026 по дату припинення ФОП ОСОБА_1 – 24.08.2026, предмет спору наявний і позивач не позбавлена права оспорювати правомірність рішення ГУДПС у Дніпропетровській області.
Таким чином, відповідачем не доведено наявності підстав для закриття провадження у справі, визначених пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, не обгрунтовано, чому наявний спір виключає можливість розгляду справи за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на наведене, у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.
Керуючись статтями 4, 19, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області про закриття провадження у справі за позовом адвоката Гринь Ірини Володимирівни в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Суддя А.Г. Секірська