Справа № 507/1371/26
Провадження № 2/507/795/2026
Номер рядка звіту 40
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
"24" липня 2026 р. селище Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді - Дюдюна О.В.,
при секретарі судового засідання – Демовської Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Любашівка Подільського району Одеської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ :
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальній сумі 76289 грн., яка виникла в результаті невиконання відповідачем умов кредитного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5511989 від 04.05.2025 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Право вимоги до відповідача за зазначеним кредитним договором позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набув на підставі договору факторингу. Крім того, просив суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2662 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн.
Представник позивача надав до суду заяву про підтримання позовних вимог, про розгляд справи у його відсутність, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач – ОСОБА_1 , про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, через направлення електронного повідомленням на його електронну адресу, що підтверджується довідкою.
Відповідно до поштової довідки відповідач відсутній за зареєстрованим місцем проживання.
В силу положення п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила іншої адреси.
З огляду на вказане, відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином. 
Відповідач в судове засідання на розгляд справи не з`явився, причини неявки не повідомив, заяву до суду про розгляд справи без його участі не надав. У встановлений ухвалою суду строк відзив відповідно до вимог ст.178 Цивільного процесуального кодексу України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 02 липня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку із викликом сторін (а.с.18).
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін.
Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 11розділу ІІІ ЦПК України на підставі наявних у ній доказів.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалося.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 04.05.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір № 5511989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
На умовах, встановлених договором, зокрема пунктами 1.2, 1.3, 2.1 договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало відповідачу грошові кошти у сумі 2 000 грн. строком на 360 днів, з 04.05.2025 року по 29.04.2026 року, з періодичністю сплати процентів кожні 30 днів, а ОСОБА_1 , отримавши кредит, зобов`язався повернути його, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
08.05.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено додатковий договір до договору № 5511989, відповідно до якого, кредитодавцем надано відповідачу додаткові кредитні кошти у сумі 15 000 грн., у зв`язку з чим загальна сума кредиту за договором склала 17 000 грн.
Договір від 04.05.2025 року укладено в електронній формі та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «72433», а додатковий договір від 08.05.2025 року – електронним підписом одноразовим ідентифікатором «98255», що підтверджується реквізитами зазначених договорів.
На виконання пункту 2.1 договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало кредитні кошти у безготівковій формі шляхом перерахування 2 000 грн. на банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 , яку відповідач зазначив особисто під час укладення договору. Надання зазначених коштів підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення».
На виконання умов додаткового договору від 08.05.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» також перерахувало відповідачу додаткові кредитні кошти у сумі 15 000 грн. на ту саму платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК».
Відповідно до пункту 1.4.1 договору стандартна процентна ставка становить 0,95 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах строку кредитування, визначеного пунктом 1.3 Договору.
30.12.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі договору факторингу № 30/12/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Відповідач відповідно до умов кредитного договору не здійснив оплату процентів у встановлені договором строки, не повернув суму кредиту.
Згідно розрахунку позивача, заборгованість ОСОБА_1 за Договором № 5511989 від 04.05.2025 року, становить 76 289 грн., яка складається з: тіла кредиту – 17 000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 38 209 грн., нарахованих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» процентів за 120 календарних днів – 19 380 грн. та комісії за надання кредиту – 1 700 грн.
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України)
Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з п. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти..
Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В судовому засіданні встановлено, що 04.05.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Договір № 5511989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема щодо суми кредиту, порядку та способу його надання, строку кредитування, порядку повернення кредиту, нарахування та сплати процентів, сплати комісії, прав та обов`язків сторін, а також відповідальності за порушення умов договору.
На виконання умов кредитного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 2 000 грн. шляхом їх перерахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення». Крім того, 08.05.2025 року між сторонами укладено Додатковий договір до Договору № 5511989, відповідно до якого відповідачу надано додаткові кредитні кошти у розмірі 15 000 грн., які були успішно перераховані на ту ж платіжну картку, що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК». Таким чином, загальна сума наданого відповідачу кредиту склала 17 000 грн.
Кредитний договір від 04.05.2025 року підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «72433», а Додатковий договір від 08.05.2025 року – електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «98255», що свідчить про належне волевиявлення відповідача на укладення зазначених договорів.
Водночас відповідач у строки, визначені кредитним договором, кредит у повному обсязі не повернув та не виконав свого обов`язку щодо сплати процентів і комісії, передбачених договором.
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
30.12.2025 року на підставі договору факторингу № 30/12/2025 право грошової вимоги за кредитним договором перейшло від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Після переходу права вимоги відповідач не здійснив жодного платежу ані на користь нового кредитора, ані на користь первісного кредитора.
Аналізуючи наведені обставини та досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у загальному розмірі 17 000 грн., а також наявність передбачених договором правових підстав для нарахування процентів у загальному розмірі 57 589 грн., з яких 38 209 грн. нараховано первісним кредитором та 19 380 грн. за 120 календарних дні – ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».
Даний розрахунок відповідачем в судовому засіданні не спростований.
За змістом частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялися та які не є самостійною послугою для споживача.
Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність фінансової установи з надання споживачу грошових коштів на умовах договору. Водночас надання кредиту є безпосереднім обов`язком кредитодавця за кредитним договором відповідно до статті 1054 ЦК України, тому виконання такого обов`язку не може обумовлюватися додатковою оплатою з боку позичальника у вигляді окремої комісії за надання кредиту.
Надання фінансового інструменту, перерахування кредитних коштів, супроводження кредитного договору та моніторинг заборгованості є діями, які кредитодавець здійснює в межах виконання власних договірних обов`язків та у власних інтересах, а тому такі дії не можуть розглядатися як окремі послуги, що підлягають оплаті позичальником.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.12.2019 року у справі № 524/5152/15.
Судом встановлено, що відповідно до умов Договору № 5511989 від 04.05.2025 року позивачем заявлено до стягнення комісію за надання кредиту у розмірі 1 700 грн., нарахування якої проведено всупереч вищезазначеним нормам, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вказана комісія стягненню не підлягає.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором № 5511989 від 04.05.2025 року у розмірі 74 589 грн., з яких 17 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту та 57 589 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 1 700 грн. слід відмовити.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач в позовній заяві просив відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу в суді в розмірі 10000 грн.
Відповідно до статті 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.
Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат необхідно:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» надало договір №10/12-2024 від 10.12.2024 року про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору та заявку на виконання доручення до договору. Сума наданих послуг складає 10000 грн.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачені такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи вказані у статтях 137, 141 ЦПК України критерії.
Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Враховуючи наведені обставини, предмет спору, складність справи, яка є не складною, виходячи із засад реальності та співмірності, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» підлягає стягненню 7000 грн. витрат на правничу допомогу в суді.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжної інструкції № 7041 позивач сплатив 2662 грн. 40 коп. судового збору . (а.с. 1).
Позовні вимоги задоволені частково в сумі 74 589 грн., а тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 603 грн. 07 коп. (2662 грн. 40 коп. * 74 589 грн. / 76 289 грн.).
Підстави для негайного виконання рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.
На підставі викладеного , керуючись ст.133, 141, 258-259, 265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 5511989 від 04.05.2025 року у загальному розмірі 74 589 грн., судові витрати в розмірі 2 603 грн. 07 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Любашівським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5ст. 265 ЦПК України:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 44559822);
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 

Суддя:       О.В. Дюдюн